A6-0491/2008
9.12.2008
ДОКЛАД
относно транспонирането и прилагането на Директива 2002/73/EО за прилагането на принципа на равно третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до заетост, професионално обучение и повишаване, и условията на труд
(2008/2039(INI))
Комисия по правата на жените и равенството между половете
Докладчик:
Teresa Riera Madurell
PE 412.284v02-00
СЪДЪРЖАНИЕ
ПРЕДЛОЖЕНИЕ ЗА РЕЗОЛЮЦИЯ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ..........................3
ИЗЛОЖЕНИЕ НА МОТИВИТЕ.............................................................................................10
СТАНОВИЩЕ на комисията по заетост и социални въпроси .................16
РЕЗУЛТАТ ОТ ОКОНЧАТЕЛНОТО ГЛАСУВАНЕ В КОМИСИЯ...................................22
ПРЕДЛОЖЕНИЕ ЗА РЕЗОЛЮЦИЯ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ
относно транспонирането и прилагането на Директива 2002/73/EО за прилагането на принципа на равно третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до заетост, професионално обучение и повишаване, и условията на труд
( 2008/2039(INI) )
Европейският парламент ,
– като взе предвид Междуинституционалното споразумение от 16 декември 2003 г. за по-добро законотворчество
ОВ С 321, 31.12.2003 г., стр.1. , сключено между Парламента, Съвета и Комисията,
– като взе предвид Директива 2002/73/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 септември 2002 година за изменение на Директива 76/207/ЕИО за прилагането на принципа на равно третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до заетост, професионално обучение и повишаване, и условията на труд
ОВ L 269, 05.10.2002 г., стр.15. ,
– като взе предвид член 45 от своя правилник,
– като взе предвид доклада на комисията по правата на жените и равенството между половете и становището на комисията по заетост и социални въпроси ( A6-0491/2008 ),
А. като има предвид, че принципите на демокрацията и на правовата държава, които са залегнали в Договора за ЕО, дават възможност на законодателя да осъществява мониторинг на прилагането на законодателството, което е приел,
Б. като има предвид, че задачата на Парламента, като съзаконодател, по отношение на мониторинга на прилагането на Директива 2002/73/ЕО е усложнена поради малкото информация, предоставяна от Комисията; като има предвид, че поради тази причина до компетентните комисии на националните парламенти и органите по въпросите на равенството бяха изпратени писма с искане за информация, на които отговориха 27 национални парламента и 16 органа по въпросите на равенството,
В. като има предвид, че Директива 2002/73/ЕО е важен крайъгълен камък в процеса към постигане на равенство между жените и мъжете и на борба с дискриминацията на основание на пол в обществото като цяло,
Г. като има предвид, че определение на понятието "сексуален тормоз" беше дадено за първи път на равнище ЕС в Директива 2002/73/ЕО, която даде определения също така на "пряка дискриминация", "непряка дискриминация" и "тормоз", забрани дискриминацията срещу жени, свързана с бременност или отпуск по майчинство, и която предвиди правото на завръщане на работното място или на равностойна позиция след отпуск по майчинство, родителски отпуск или отпуск за осиновяване, когато тези права са признати от държавите-членки,
Д. като има предвид, че държавите-членки поеха редица задължения във връзка с прилагането на Директива 2002/73/ЕО до 5 октомври 2005 г., като:
Ø определянето на орган или органи, чиито компетенции включват насърчаването, анализа, мониторинга и подпомагането на спазването на принципа за равно третиране на мъжете и жените,
Ø насърчаването на социалния диалог между социалните партньори с оглед поощряване на равното третиране, включително чрез мониторинг на практиките на работните места, колективните трудови договори и др.,
Ø насърчаване на диалога със съответните неправителствени организации, с цел популяризиране на принципа за равно третиране,
Ø насърчаване на равното третиране на работното място систематично и по план, например чрез редовни доклади относно равенството във фирмата с информация за спазване на принципа на равно третиране на мъжете и жените,
Ø ефективни мерки за гарантиране на реални санкции при нарушения на директивата, като обезщетенията за жертвите не могат да бъдат ограничавани чрез предварително определяне на максимален размер на обезщетението, освен в много ограничени случаи,
Ø гарантиране, че лицата, които помагат на жертвите на дискриминация на основание на пол и тормоз, се ползват от същото ниво на закрила срещу неблагоприятно третиране,
Ø докладване на всеки четири години на Комисията относно предприетите мерки за осигуряване на специфични привилегии за по-слабо представения пол в професионална дейност, както и относно прилагането на тези мерки,
Ø гарантиране, че разпоредбите в договори или споразумения, които са в нарушение на директивата, са изменени или обявени за нищожни,
Е. като има предвид, че едно бавно или некачествено прилагане на Директива 2002/73/ЕО носи риска да застраши постигането на целите на Лисабонската стратегия и разгръщането на пълния потенциал на социалния и икономически капацитет на ЕС,
Ж. като има предвид, че много държави-членки срещнаха затруднения при транспонирането на Директива 2002/73/ЕО, особено при въвеждането в законодателството на конкретни и подходящи мерки за подобряване на равенството между половете и за намаляване на дискриминацията по отношение на достъпа до заетост, професионално обучение и повишаване, и условията на труд,
З. като има предвид, че според показателите в годините след влизането в сила на новото, подобрено законодателство за равно третиране не са констатирани резултати, които заслужават да бъдат споменати по отношение на способността на жените да получат работа и повишение,
И. като има предвид, че в много държави-членки включването на политиката за равнопоставеност на половете в политическите и административните решения е невъзможно поради липсата на познания и осведоменост за този подход,
Й. като има предвид задълбочаването на дискриминацията по полов признак в други социални и политически аспекти вследствие на постоянната разлика в заплащането на мъжете и жените, особено между така наречените „женски“ и „мъжки“ икономически сектори,
К. като има предвид, че икономическата независимост на жените е от основно значение за тяхната еманципация, и следователно трудовата заетост с гарантирани права е гаранция за тяхното лично развитие и социална интеграция,
1. призовава Комисията да осъществява внимателен мониторинг на транспонирането на Директива 2002/73/ЕО, както и спазването на законодателството, установено с това транспониране, и да продължи да оказва натиск върху държавите-членки; подчертава необходимостта от предоставяне на достатъчно средства за постигане на тези цели;
2. припомня точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество и в частност ангажимента на Съвета да насърчава държавите-членки да изготвят и да направят обществено достояние таблици, които илюстрират съответствието между директивите и националните мерки за транспониране; счита, че наличието на таблици за съответствие би облекчило задачата на Комисията да осъществява мониторинг на транспонирането на Директива 2002/73/ЕО;
3. отбелязва, че едно близко сътрудничество между компетентните комисии на националните парламенти и Европейския парламент при осъществяването на мониторинга на транспонирането и прилагането на законодателството в областта на равенството между половете би доближило идеята за равенство между половете до лицата, които определят политиките, и гражданите;
4. високо оценява големия брой подробни отговори, получени за кратко време от националните парламенти и органи по въпросите на равенството относно актуалното състояние на процеса на прилагане и свързаните с това проблеми;
5. изразява съжаление, че докладът на Комисията до Европейския парламент и Съвета, който трябва да бъде изготвен въз основа на информация, изпратена от държавите-членки към края на 2005 г., все още не е налице;
6. изразява съжаление от факта, че законодателствата в няколко държави-членки не са възприели по достатъчно ясен и категоричен начин определенията за пряка и непряка дискриминация, тормоз и сексуален тормоз;
7. загрижен е, че в няколко държави-членки обхватът на забранените форми на дискриминация не е достатъчно широк, за да е в съответствие с Директива 2002/73/ЕО; припомня, че забранените форми на дискриминация засягат както частния, така и държавния сектор;
8. изразява съжаление от факта, че някои национални законодателства нарушават принципа за ефективни, пропорционални и възпиращи санкции чрез определяне на прагове за плащане на компенсация или възстановяване на вредите на жертвите на дискриминация;
9. обръща внимание върху факта, че по-неблагоприятно третиране на жена, свързано с бременност или отпуск по майчинство, представлява дискриминация; изразява съжаление от факта, че някои държави-членки не са признали изрично правото на завръщане на същото работно място или на равностойна позиция след отпуск по майчинство;
10. призовава държавите-членки да гарантират пълно, коректно и ефективно транспониране и адекватно прилагане на всички разпоредби на Директива 2002/73/ЕО;
11. позовава се на факта, че равното третиране не се прилага във всички системи за социално осигуряване; призовава държавите-членки и Комисията да гарантират, че професионалните пенсионни схеми в частност не са дискриминационни спрямо жените и не подкрепят съществуващи модели, които поставят жените в по-неблагоприятно положение по отношение на обезщетенията и вноските;
12. приветства усилията на тези държави-членки, които са разширили или засилили изискванията на Директива 2002/73/ЕО, и особено тези инициативи, които са въвели защита срещу дискриминация в нови части на обществото;
13. изисква от държавите-членки да предприемат стъпки за насърчаване на работодателите да поощряват такива условия на труд, които предотвратяват сексуалния тормоз и тормоза въз основа на пола, и да въведат специални процедури за предотвратяване на подобно поведение;
14. настоятелно призовава държавите-членки да развият капацитета и да осигурят достатъчно средства за органите за насърчаване на равно третиране и равни възможности за жените и мъжете, предвидени в Директива 2002/73/ЕО, и припомня изискването, съдържащо се в директивата, за гарантиране на независимостта на тези органи;
15. отбелязва различните подходи при прилагането на член 8а от Директива 2002/73/ЕО, което подчертава необходимостта от сътрудничество и обмен на добри практики между държавите-членки; счита, че както мрежата от национални органи за равенство между половете към Комисията, така и EQUINET (европейската мрежа на националните органи по въпросите на равенството) са важни инструменти за укрепване на това сътрудничество и насърчаване на еднообразното прилагане на общностното право в областта на равното третиране на жените и мъжете;
16. приветства намерението на Комисията да проведе проучване относно организацията на органите по въпросите на равенството през 2009 г.; приканва Комисията и държавите-членки да направят оценка доколко гражданите на ЕС познават услугите, предлагани от органите по въпросите на равенството, и да започнат информационни кампании за популяризиране на тези органи;
17. обръща внимание, че жените познават слабо правата съгласно Директива 2002/73/ЕО, ако се съди по малкия брой започнати производства и подадени жалби в областта на равенството между половете; призовава държавите-членки, професионалните съюзи, работодателите и неправителствените организации (НПО) да увеличат своите усилия за информиране на жените относно възможностите, които стоят пред жертвите на дискриминация съгласно националното законодателство, което е в сила от 2005 г.;
18. отбелязва, че доверието на жертвите на дискриминация в съдебната защита е ограничено; призовава държавите-членки да гарантират, че помощта, която се предоставя, е независима и безплатна, да укрепят гаранциите за жертвите на дискриминация и да осигурят съдебна защита на лицата, които защитават или представят доказателства от името на лице, попадащо под защитата на Директива 2002/73/ЕО;
19. призовава Комисията да проучи дали държавите-членки гарантират, че жертвите и сдруженията и организациите, които имат законен интерес от спазването на Директива 2002/73/ЕО, не са възпрепятствани от правни или други пречки, например твърде кратки срокове, за да започнат съдебно производство във връзка с нарушение на правилата за защита срещу дискриминация и на равните права или, в случая на жертвите, да изискват зачитане на всичките им права съгласно Директива 2002/73/ЕО с други административни процедури;
20. признава положителния ефект за предотвратяването и оценяването на съществуването на дискриминационни практики, който може да бъде получен от близкото сътрудничество между органите по въпросите на равенството и инспекторите по труда; призовава държавите-членки да наблегнат върху подготовката на инспекторите по труда с оглед на новите задължения, получени в резултат на транспонирането на Директива 2002/73/ЕО, както и върху новосъздадените инструменти, като например прехвърляне на тежестта на доказване;
21. подчертава съществената роля на НПО при предоставяне на помощ на жертвите на дискриминация; изисква от публичните органи да заделят средства за проекти за посредничество и помощ, които са по-сложни за осъществяване от кампаниите за разпространение на информация;
22. подчертава практическото значение на надеждни, сравними и достъпни количествени и качествени показатели, както и разбити по пол статистически данни, за гарантиране на прилагането на директивата и последващите действия; настоятелно призовава органите по въпросите на равенството да увеличат усилията си за провеждане на независими проучвания, публикуване на независими доклади и отправяне на препоръки по всеки въпрос, свързан с дискриминацията; припомня ролята на Европейския институт за равенство между половете, на когото е възложена задачата да събира и анализира информация относно равенството между половете, да повишава осведомеността на гражданите на ЕС относно равенството между половете и да разработва методологични инструменти в подкрепа на интегрирането на равенството между половете;
23. насочва вниманието към необходимостта от насърчаване на социалния диалог между социалните партньори с цел прилагане на принципа на равното третиране чрез мониторинг на практиките на работните места, чрез колективни трудови договори, кодекси за поведение, изследователска дейност и обмен на опит и добри практики;
24. приканва държавите-членки да включат в националните си законодателства изискването предприятията да разработват и изпълняват годишни корпоративни планове по въпросите на равенството и правата на жените и мъжете, които се грижат за членове на семейството си, и да гарантират балансирано представителство на половете в корпоративните органи на управление;
25. приканва държавите-членки да насърчават работодателите да предоставят редовно на работниците и служителите и на техните представители информация относно въпросите, свързани със зачитането на принципа на равно третиране на жените и мъжете;
26. приканва държавите-членки да насърчават работодателите да предоставят редовно на работниците и служителите и на техните представители информация относно въпросите, свързани с половете, и относно правото им на отпуск;
27. подчертава необходимостта от разработване на национални механизми с цел мониторинг на прилагането на принципа за равно заплащане и за връщане на работа след отпуск по майчинство, родителски отпуск или отпуск за полагане на грижи за зависими членове на семейството;
28. отбелязва, че продължава да съществува разлика в трудовото възнаграждение, като заплащането на жените е средно с 15% по-ниско от това на мъжете, че от 2000 г. до 2006 г. тази разлика е намаляла едва с 1%, както и че процентът на жените на ръководни постове все още е много по-нисък от този на мъжете; подчертава необходимостта от разработване на национални механизми с цел мониторинг на прилагането на принципа за равно заплащане и призовава Комисията да възобнови планирането на мерки за подкрепа за тази цел, при надлежно спазване на принципа на субсидиарност;
29 . подчертава необходимостта да се насърчават инициативи, които допринасят за установяването и прилагането в предприятията на политики в областта на човешките ресурси и позитивни мерки, които насърчават равенството между половете, приканва държавите-членки да включат в националните си законодателства изискването предприятията да разработват и изпълняват годишни корпоративни планове по въпросите на равенството и да гарантират балансирано представителство на половете в корпоративните органи на управление;
30. напомня на държавите-членки за значението на активното прилагане на интегрирането на равенството между половете и загрижеността за осигуряване на по-голямо равновесие между личния и професионалния живот при разработването и прилагането на закони;
31. подчертава необходимостта от борба срещу специфичните пречки, с които се сблъскват жените и момичетата с увреждания и родителите на деца с увреждания по отношение на равния достъп до образование и до пазара на труда, както и необходимостта от адаптиране на мерките, така че въпросите за равенството между половете да бъдат включени във всички политики в съответствие със специфичните потребности на тези групи;
32. посочва необходимостта да се гарантира по-голяма гъвкавост по отношение на родителския отпуск, особено за родителите на деца с увреждания;
33. призовава държавите-членки да премахнат дискриминацията срещу момичетата и младите жени, които преминават от училищната система към обучението и от обучението към професионалния живот, посредством целенасочени мерки, а също и при реинтеграцията на пазара на труда след приключването на отпуск за гледане на дете или грижи за роднини; посочва необходимостта от обществени детски заведения, медицински услуги и грижи за възрастните хора; привлича вниманието на държавите-членки към ангажимента, който те са поели във връзка с тези въпроси на срещата на върха в Барселона през 2002 г.;
34. призовава Комисията да проучи в каква степен държавите-членки са се възползвали от възможностите за предприемане на специфични позитивни мерки в случаите, когато неблагоприятните условия, пред които са изправени жените в професионалната си кариера, са особено тежки и явни; призовава Комисията да изготви доклад по този въпрос;
35. възлага на своя председател да предаде настоящата резолюция на Съвета и на Комисията, както и националните парламенти и на националните органи по въпросите на равенството.
ИЗЛОЖЕНИЕ НА МОТИВИТЕ
Равенството между половете е основно право, което заема привилегировано място в правото на ЕС, но, както е видно от разликата от 28,4 процентни пункта между нивата на заетост на мъже и жени през 2007 г. в страните от ЕС27
http://ec.europa.eu/employment_social/employment_strategy/pdf/2008compendium_en.pdf , неравенството между половете на пазара на труда все още е структурен проблем, на който трябва да се обърне внимание. А да се направи това е от съществено значение не само поради очевидната причина, че равенството е основно право, а и защото Европейският съвет от Лисабон от март 2000 г. определи като цел за Европейския съюз нивото на заетост сред жените към 2010 г. да надхвърли 60%.
В допълнение, както показват данните за разликата в заплащането, разликата, породена от неравенството между половете, трябва да бъде преодоляна не само по отношение на нивата на заетост, но и по отношение на качеството на заетост. Докладът на Международната конфедерация на синдикатите за 2008 г. относно разликата в заплащането между половете в световен мащаб стига до заключението, че по-високата степен на образование при жените не води задължително до по-малка разлика в заплащането, а в някои случаи разликата всъщност нараства при повишаване степента на образование.
Чрез приемане на Директива 2002/73/ЕО от 23 септември 2002 година за изменение на Директива 76/207/ЕИО на Съвета, Европейският парламент и Съветът предоставиха на държавите-членки на ЕС ефективно средство за укрепване на националните законодателства в областта на равното третиране на мъжете и жените на пазара на труда.
Все пак едно бавно или некачествено прилагане на тази директива може да застраши изпълнението на Лисабонската стратегия и възможността за разгръщане на пълния потенциал на социалния и икономически капацитет на ЕС.
Спазване - актуално състояние
Процедури за непредоставяне на информация:
При изтичане на крайния срок за транспониране на директивата (5 октомври 2005 г.), девет държави-членки не бяха предоставили информация относно мерки за транспониране на директивата. Поради тази причина Комисията започна производства за нарушение срещу всички тези държави-членки, което доведе до две процедури за непредоставяне на информация срещу Белгия и Люксембург.
Процедури за непривеждане в съответствие:
Поради сложността и новостта на разпоредбите на директивата Комисията установи множество проблеми при транспонирането. Затова през първата половина на 2007 г. на 22 държави-членки бяха изпратени официални уведомителни писма. Сред 23-те законодателства, на които е направен мониторинг за съответствие, Испания е единствената държава-членка, която не е получила официално уведомително писмо.
Все пак това не означава, че всички 22 държави-членки имат сериозни проблеми със съответствието. Опитът показва, че много от възраженията, повдигнати от Комисията в процедурите за нарушение, са намерили своето решение вследствие на официалните уведомителни писма и особено вследствие на мотивираните становища.
Според Комисията, всички държави-членки са отговорили на официалните уведомителни писма и Комисията понастоящем приключва анализа на отговорите. Комисията по правата на жените и равенството между половете е информирана, че Естония и Финландия вече са получили мотивирани становища и се очаква до края на 2008 г. Комисията да вземе решение относно последващите действия за останалите открити процедури, т.е. изпращане на мотивирани становища или приключване на случаите.
Съдебни дела
Наскоро Съдът на Европейските общности постанови, че Белгия и Люксембург нарушават задължението за предоставяне на информация, макар че оттогава Люксембург е транспонирал директивата.
На 27 май 2008 г. на заседанието на комисията по правата на жените и равенството между половете беше проведена размяна на мнения по този случай и Комисията предостави информация, че първият доклад относно транспонирането на тази директива ще бъде представен през първата половина на 2009 г., след като е анализиран резултатът от процедурите за нарушение.
Определения
По един или друг начин, определенията са транспонирани неправилно в 15 държави-членки.
Много държави-членки са избрали общо определение за дискриминация, без да се споменава дискриминация на основание на пол, но използването на общи термини може да доведе до странични ефекти, които противоречат на духа на директивата, например не се упоменава "бременност" или не се изискват диференцирани съдебни статистики относно исковете във връзка с дискриминация на основание на пол.
Другият най-често срещан проблем при транспонирането на настоящата директива е липсата на позоваване на определението за "сексуален тормоз" или смесването на този термин с общото определение на тормоз, което затруднява защитата на жертвите на сексуален тормоз, особено по отношение на доказателствата.
Липсата на определение за непряка дискриминация също е често срещан проблем, въпреки че в днешни дни това е може би най-коварната форма на дискриминация. Както бе споменато по-горе, широко разпространеното заплащане според пола показва как жените и мъжете са поставяни в различни категории труд при извършване на една и съща работа, или как сектори, в които значителна част от заетите са жени, са неизменно сред секторите с ниски заплати.
От друга страна, някои държави-членки са разширили или засилили определенията чрез включване, например, на изрично споменаване на "транссексуална идентичност или изразяване" или чрез описване на дискриминацията на основание майчинство/бащинство като вид сексуална дискриминация.
Обхват
Обхватът на директивата не е приложен правилно в 18 държави-членки, като най-често не е обхваната дейността като самонаето лице и принадлежността към и участието в работнически или работодателски организации;
Все пак в някои държави-членки обхватът е разширен и надхвърля изискванията на директивата, с цел да обхваща също така:
- социалното осигуряване и социалното подпомагане, здравеопазването, образованието и обмена на стоки и услуги;
- не само отделни лица, но и групи от лица, юридически лица и организации;
- не само заплати, но и всички други доходи, предоставяни от работодателя и определяни като възнаграждение;
- работници и служители, които работят в национални организации извън държавата-членка.
В Унгария защитата, предоставяна на бременни жени, се предоставя също така на тези, които участват в програми за изкуствено осеменяване.
Националните органи по въпросите на равенството
Член 8а от директивата съдържа изискване за определяне на орган по въпросите на равенството и всички отговори, получени от комисията по правата на жените и равенството между половете от органите по въпросите на равенството и националните парламенти на държавите-членки, с изключение на два, потвърждават съществуването на такъв орган.
Все пак Комисията отбеляза, че 16 държави-членки не са приложили правилно разпоредбите, тъй като съществуващите органи по въпросите на равенството не разполагат с всички правомощия, предоставени от директивата, или защото Комисията се съмнява в тяхната способност да изпълняват задачите си независимо.
Сравнението на опита на държавите-членки показва, че съществуват важни разлики в начина, по който тези органи по въпросите на равенството осъществяват дейността си, на каква база, под чий надзор, персонал и финансови ресурси и т.н., въпреки че повечето отговори сочат, че има тенденция към хоризонтални органи по въпросите на равенството, на които е възложена задачата да се борят с всички форми на дискриминация.
Между държавите-членки съществуват съществени разлики и що се отнася до човешките и финансовите ресурси. Два отговора от органи по въпросите на равенството до комисията по правата на жените и равенството между половете, които са много подобни, са нагледен пример за този проблем: поради липсата на ресурси, въпросите, свързани с дискриминация, не могат да бъдат обработвани достатъчно бързо, тъй като става изключително трудно да се проведат надлежни разследвания; също така не винаги е възможно да се предостави помощ в съда на лицата, които допускат, че са били жертва на дискриминация, въпреки че законът предвижда такава; освен това липсата на ресурси затруднява също така мониторинга на планирането в областта на равенството и само твърде малки по мащаб проучвания могат да бъдат провеждани по собствена инициатива на органите по въпросите на равенството.
Организационна структура и правомощия
Докато някои държави-членки са създали изцяло нови органи по въпросите на равенството, много от тях са разширили и прецизирали правомощията на вече съществуващите.
В действителност съществуват три модела на организация: държави-членки, използващи обичайното право, държави-членки, които имат омбудсман, и държави-членки с римска юридическа традиция.
В системите, основани на обичайното право, органът по въпросите на равенството има правомощия да извършва разследвания и играе роля при извънсъдебното уреждане на спорове, докато омбудсманът, на когото е възложена задачата да се бори с дискриминацията, може да участва в съдебни производства. В системите с римска юридическа традиция титуляри на правото да участват в граждански, социални и административни производства по принцип са физическите и юридическите лица, а задачата да разследват е правомощие на инспекторите по труда.
Размерът на предоставените на органите по въпросите на равенството правомощия се различава в голяма степен между държавите-членки, като включва изключително извънсъдебна помощ, посреднически правомощия, правото да разследва ex-officio и правомощие за намеса в съдебни въпроси.
Решенията и препоръките, които издават, обикновено не са правно обвързващи, въпреки че повечето органи по въпросите на равенството признават, че те съдържат силно морално задължение и като цяло съдилищата и/или работодателите се придържат към тях. Омбудсманът в Кипър е единственият орган, който се занимава с въпросите на равенството и дискриминацията, който има правомощия да налага санкции и да приема обвързващи решения.
Друг пример е нидерландската комисия за равно третиране, която е квази съдебен орган (независими разследвания, изслушвания и постановяване на решения), който осъществява дейност отделно от съдебната власт. Все пак единствено съд може да постанови изпълнение на решение на комисията и на искове за обезщетение за вреди.
Няколко органа по въпросите на равенството работят в близко сътрудничество с инспекторите по труда. Например португалската агенция за равенството посещава работни места или отправя искане до генералната инспекция по труда да представи оценка дали съществуват дискриминационни практики.
Ролята на работодателите
Директивата насърчава работодателите да насърчават равното третиране на мъжете и жените систематично и по план. В Нидерландия съществува задължение за разработване на корпоративни планове по въпросите на равенството в предприятия с повече от 30 работници и служители, а в Испания корпоративните планове по въпросите на равенството са задължителни за фирми с повече от 250 работници и служители или в случай че е залегнало в колективния трудов договор. От друга страна, в естонския закон за равенство между половете съществува изрично изискване работодателите да събират разбити по пол статистически данни относно заетостта.
Ролята на гражданското общество
Отговорите разкриват, че жените не са склонни да изискват зачитане на правата си и органите по въпросите на равенството са единодушни, че липсата на подадени жалби показва ограничена степен на доверие в механизмите за защита. Както признава гръцкият омбудсман, липсата на контакт между институционалните механизми и лицата, които са жертви на дискриминация, може да бъде отстранена само от тези социални организации, които работят на място.
Важно е да се предприемат инициативи, за да се засили участието на гражданското общество, особено на регионално и местно равнище, отвъд предоставянето на обща информация и кампании за повишаване на осведомеността, които обикновено поглъщат по-голяма част от средствата, които са на разположение на НПО. На асоциациите следва да се дават средства за предоставяне на независима помощ на жертвите на дискриминация и следва да имат правомощията да водят съдебни дела, както е предвидено в член 6.3 на директивата.
В действителност съществуват няколко уебсайта, администрирани от НПО, които дават съвети в областта на дискриминацията, и в няколко държави-членки жертвите на дискриминация могат да бъдат представлявани от НПО.
Насърчаване на равенството между половете
Националните законодателства не допринасят много към по-общите аспекти на насърчаване на равното третиране, като мерки за превенция или систематични стратегии срещу дискриминацията.
Година след година редовните доклади на Комисията относно равенството между жените и мъжете повтарят необходимостта от засилено прилагане на интегрирането на равенството между половете, а новото министерство на равенството, създадено наскоро в Испания, отразява усилието за осъществяване на тази концепция, но в държавите-членки са поети малко реални политически и институционални ангажименти за осъществяване на стратегиите за интегриране на равенството между половете.
Член 8б, параграфи 1 и 2 от директивата насърчават държавите-членки да поощряват социалния диалог между социалните партньори и, докато няколко държави-членки посочват ролята на професионалните съюзи при изработването на примерен колективен трудов договор с включени клаузи относно равенството между половете, някои социални партньори сигнализират за обща липса на информация, която засяга, например, включването на клаузи относно непряката дискриминация. Държавите-членки потвърждават също така близкото сътрудничество между правителствата и социалните партньори при разработването на законодателните актове за транспониране на директивата.
26.6.2008
СТАНОВИЩЕ на комисията по заетост и социални въпроси
на вниманието на комисията по правата на жените и равенството между половете
относно транспонирането и прилагането на Директива 2002/73/EО за прилагането на принципа на равно третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до заетост, професионално обучение и повишаване, и условията на труд
( 2008/2039(INI) )
Докладчик по становище:
Ilda Figueiredo
ПРЕДЛОЖЕНИЯ
Комисията по заетост и социални въпроси приканва водещата комисия по правата на жените и равенството между половете да включи в предложението за резолюция, което ще приеме, следните предложения:
A. като има предвид, че много държави-членки срещнаха затруднения при транспонирането на Директива 2002/73/ЕО, особено при въвеждането в законодателството на конкретни и подходящи мерки за подобряване на равенството между половете и за намаляване на дискриминацията по отношение на достъпа до заетост, професионално обучение и повишаване, и условията на труд,
Б. като има предвид, че според показателите в годините след влизането в сила на новото, подобрено законодателство за равно третиране не са констатирани резултати, които заслужават да бъдат споменати по отношение на способността на жените да получат работа и повишение,
В. като има предвид, че в много държави-членки включването на политиката за равнопоставеност на половете в политическите и административните решения е невъзможно поради липсата на познания и осведоменост за този подход,
Г. като има предвид, че във всяка държава членка е създаден най-малко един орган, който отговаря за насърчаването, анализирането, мониторинга и поощряването на равенството между половете,
Д. като има предвид задълбочаването на дискриминацията по полов признак в други социални и политически аспекти вследствие на постоянната разлика в заплащането на мъжете и жените, особено в така наречените „женски“ и „мъжки“ икономически сектори,
1. изразява съжаление във връзка с факта, че въпреки че е осъществен известен напредък по отношение на достъпа до заетост и пазара на труда и по отношение на условията на труд, жените все още са обект на дискриминация, и поради тази причина счита, че пълното транспониране на Директива 2002/73/ЕО в националното законодателство във всички държави-членки и прилагането ѝ в практиката по отношение на непряката дискриминация е крайно необходимо; също посочва, че транспонирането не трябва да бъде съпроводено с намаляване на настоящото ниво на защита на жените;
2. подчертава необходимостта от борба срещу специфичните пречки, с които се сблъскват жените и момичетата с увреждания и родителите на деца с увреждания по отношение на равния достъп до образование и до пазара на труда, както и необходимостта от адаптиране на мерките, така че въпросите за равенството между половете да бъдат включени във всички политики в съответствие със специфичните потребности на тези групи;
3. счита, че е тревожно, че трудовото положение на жените продължава да отчита по-висок процент на безработица, белязани с по-голяма несигурност форми на трудова заетост, по-ниско възнаграждение, по-висок риск от бедност и от трудови злополуки, много ниски пенсии и по-големи трудности по отношение на професионалното развитие, които се изострят при жените, които имат увреждане и/или са мигранти;
4. подчертава, че въпреки известното намаление на разликата в нивото на заетост на жените и мъжете, през 2006 г. тази разлика все още е над 14%, а трудовата заетост на жените се характеризира с по-голяма несигурност, като все повече нараства броят на жените, които работят на непълен работен ден или на временен трудов договор;
5. отбелязва, че продължава да съществува разлика в трудовото възнаграждение, като заплащането на жените е средно с 15% по-ниско от това на мъжете, че от 2000 г. до 2006 г. тази разлика е намаляла едва с 1%, както и че процентът на жените на ръководни постове все още е много по-нисък от този на мъжете;
6. настоятелно приканва държавите-членки да удвоят усилията си и да придадат приоритетно значение на борбата срещу дискриминацията между мъжете и жените, особено по отношение на равното заплащане и интеграцията или реинтеграцията на пазара на труда и призовава Комисията да възобнови планирането на мерки за подкрепа за тази цел, при надлежно спазване на принципа на субсидиарност;
7. подчертава, че икономическата независимост на жените е от основно значение за тяхната еманципация, и следователно трудовата заетост с гарантирани права е гаранция за тяхното лично развитие и социална интеграция;
8. призовава Комисията и държавите-членки да извършат оценка на дейността на националните органи за равенство между половете и да предложат мерки за засилване на ролята им и за подобряване на тяхната ефективност при прилагането на съответното законодателство;
9. настоятелно призовава органите, насърчаващи равното третиране, които са предвидени в Директива 2002/73/ЕО, да гарантират независимостта на помощта, която се предоставя на жертвите на дискриминация, и на дейностите им за подкрепа и разследвания; призовава също държавите-членки да гарантират справедливо финансиране за структурите и техните дейности;
10. призовава Комисията да проучи дали жените са достатъчно осведомени за правата си съгласно Директива 2002/73/ЕО, дали имат лесен и безпрепятствен достъп до служба на омбудсмана, която да им оказва подкрепа в упражняването на правата им, и дали, освен транспонирането на законодателството, държавите-членки вземат допълнителни мерки в подкрепа на защитата на жените срещу дискриминация в трудовата заетост и обучението и допълнително развиват тази защита чрез целенасочени превантивни мерки;
11. призовава Комисията да проучи дали службите на омбудсманите за защита на жертвите в държавите-членки разполагат с достатъчно средства и персонал, за да могат да изпълняват пълноценно задълженията си съгласно член 8а от Директива 76/207/ЕИО относно прилагането на принципа на равното третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до заетост, професионалната квалификация и развитие, и условията на труд, изменена с Директива 2002/73/ЕО;
12. призовава Комисията да проучи дали държавите-членки гарантират, че жертвите и сдруженията и организациите, които имат законен интерес от спазването на Директива 2002/73/ЕО, не са възпрепятствани от правни или други пречки, например твърде кратки срокове, за да започнат съдебно производство във връзка с нарушение на правилата за защита срещу дискриминация и на равните права или, в случая на жертвите, да изискват зачитане на всичките им права съгласно Директива 2002/73/ЕО с други административни процедури;
13. призовава Комисията, държавите-членки, професионалните съюзи, работодателите и всички правителствени и неправителствени заинтересовани страни да засилят своите съвместни дейности, които целят повишаване на осведомеността по отношение на съществуващите правни гаранции и правилното и ефективно прилагане на законодателството за равно третиране и да подобрят информацията, която предоставят относно възможностите за обезщетение в случай на дискриминация;
14. подчертава, че е необходимо незабавно да се предприемат мерки за пълно и резултатно прилагане на Директива 2002/73/EО с оглед на борбата срещу дискриминацията; настоятелно приканва държавите-членки да придават по-голямо значение на колективното договаряне, всяка според традициите си, на чувството на достойнство на работещите, на по-силния контрол върху наличието на здравословни и безопасни условия на труд и да премахнат пряката и косвена дискриминация по отношение на трудовите възнаграждения;
15. изтъква, че колективното договаряне изпълнява важна роля в рамките на борбата с дискриминацията срещу жените, не на последно място по отношение на достъпа до заетост, трудовите възнаграждения, условията на труд, професионалното развитие и професионалното обучение; подчертава, че безсрочните трудови договори продължават да бъдат норма;
16. посочва необходимостта от наличието на специфични политики и цели, насочени към постигане на истинско равенство между жените и мъжете (еднакво трудово възнаграждение, родителски отпуск, достъп до висококачествени работни места с гарантирани права, равен достъп до обучение през целия живот, равно представителство при вземането на решения и премахване на насилието въз основа на полова принадлежност на работното място) и към организиране на трудовата дейност и работното време по начини, които осигуряват по-голямо равновесие между личния и професионалния живот за жените и мъжете;
17. посочва необходимостта да се гарантира по-голяма гъвкавост по отношение на родителския отпуск, особено за родителите на деца с увреждания;
18. посочва необходимостта от нови и по-добри образователни и социални заведения, както за деца и младежи, така и за възрастни, включително от допълнителни (и по-добри) възможности за обучение; призовава държавите-членки да премахнат дискриминацията срещу момичетата и младите жени, които преминават от училищната система към обучението и от обучението към професионалния живот, посредством целенасочени мерки, а също и при реинтеграцията им на пазара на труда след приключването на отпуск за гледане на дете или грижи за роднини; посочва необходимостта от обществени детски заведения, медицински услуги и грижи за възрастните хора; привлича вниманието на държавите-членки към ангажимента, който те са поели във връзка с тези въпроси на срещата на върха в Барселона през 2002 г.;
19. подчертава необходимостта да се гарантират на всички работещи жени, включително на самонаетите и работещите в семейни земеделски стопанства, пълни права, включително и свързаните с майчинство и социално осигуряване права;
20. призовава Комисията да проучи в каква степен държавите-членки са се възползвали от възможностите за предприемане на специфични позитивни мерки в случаите, когато неблагоприятните условия, пред които са изправени жените в професионалната си кариера, са особено тежки и явни; призовава Комисията да изготви доклад по този въпрос;
21. счита, че е важно да се разгледа задълбочено въпросът за установяване на методология за анализ на трудовите функции, която да гарантира правото на равно заплащане на жените и мъжете, отдава необходимото признание на отделните личности и професии и същевременно придава стойност на работата като структурен елемент за увеличаването на производителността, конкурентоспособността и качеството на предприятията и за подобряването на живота на работещите мъже и жени; счита, че научните анализи в тази област са от съществена важност за промяната на съществуващите методи за измерване на социалната стойност на труда въз основа на традиционните, дискриминационни спрямо пола идеи за значението на различните дейности, което впоследствие води до запазване на структурните различия между секторите по отношение на трудовото възнаграждение;
22. призовава Комисията и държавите-членки да установят ясни, подробни и измерими показатели за равно третиране и стандарти за оценка на отношенията между половете и зачитането на правата на жените в предприятията; убеден е, че насърчаването на положителните примери е необходимо, както и че нарушаването на свързаното с равното третиране законодателство би могло да бъде един от критериите за отказ за възлагане на договори за обществена поръчка на предприятията;
23. призовава Комисията да предложи на държавите-членки своите експертни знания при необходимост и да предприеме енергични мерки в подкрепа на обмена на добри практики по отношение на равното третиране на жените и мъжете на пазара на трудa;
24. подчертава необходимостта да се насърчават инициативи, които допринасят за установяването и прилагането в предприятията на позитивни мерки и политики в областта на човешките ресурси, които насърчават равенството между половете, като същевременно се поощряват мерки за осведомяване и обучение, които позволяват насърчаването, трансфера и интегрирането на практики с доказан успех в организации и предприятия;
25. призовава Комисията да следи внимателно транспонирането на Директива 2002/73/ЕО и спазването на законодателството, установено с това транспониране, и да продължи да оказва натиск върху държавите-членки.
РЕЗУЛТАТ ОТ ОКОНЧАТЕЛНОТО ГЛАСУВАНЕ В КОМИСИЯ
Дата на приемане
25.6.2008 г.
Резултат от окончателното гласуване
+:
–:
0:
41
1
0
Членове, присъствали на окончателното гласуване
Jan Andersson, Edit Bauer, Iles Braghetto, Philip Bushill-Matthews, Alejandro Cercas, Ole Christensen, Derek Roland Clark, Luigi Cocilovo, Jean Louis Cottigny, Jan Cremers, Proinsias De Rossa, Richard Falbr, Carlo Fatuzzo, Ilda Figueiredo, Karin Jöns, Ona Juknevičienė, Jean Lambert, Raymond Langendries, Bernard Lehideux, Elizabeth Lynne, Thomas Mann, Maria Matsouka, Elisabeth Morin, Juan Andrés Naranjo Escobar, Csaba Őry, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Pier Antonio Panzeri, Elisabeth Schroedter, Jean Spautz, Gabriele Stauner, Ewa Tomaszewska, Gabriele Zimmer
Заместник(ци), присъствал(и) на окончателното гласуване
Jean Marie Beaupuy, Petru Filip, Donata Gottardi, Marian Harkin, Румяна Желева, Sepp Kusstatscher, Roberto Musacchio, Csaba Sógor, Patrizia Toia, Glenis Willmott
РЕЗУЛТАТ ОТ ОКОНЧАТЕЛНОТО ГЛАСУВАНЕ В КОМИСИЯ
Дата на приемане
2.12.2008 г.
Резултат от окончателното гласуване
+:
–:
0:
11
0
5
Членове, присъствали на окончателното гласуване
Edit Bauer, Ilda Figueiredo, Věra Flasarová, Lissy Gröner, Pia Elda Locatelli, Astrid Lulling, Siiri Oviir, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Anni Podimata, Teresa Riera Madurell, Raül Romeva i Rueda, Anne Van Lancker, Anna Záborská
Заместник(ци), присъствал(и) на окончателното гласуване
Donata Gottardi, Маруся Иванова Любчева
Заместник(ци) (чл. 178, пар. 2), присъствал(и) на окончателното гласуване
Juan Andrés Naranjo Escobar
