P6_TA(2008)0513
Предизвикателствата пред колективните трудови споразумения в ЕС
A6-0370/2008
Резолюция на Европейския парламент от 22 октомври 2008 г. относно предизвикателствата пред колективните трудови споразумения в ЕС ( 2008/2085(INI) )
Европейският парламент
, –
като взе предвид член 2, и по-специално първо тире от Договора за ЕС и член 3, параграф 1, буква й) от Договора за ЕО,
–
като взе предвид членове 136, 137, 138, 139 и 140 от Договора за ЕО,
–
като взе предвид членове 12, 39 и 49 от Договора за ЕО,
–
като взе предвид Договора за Европейския съюз във версията, изменена с Договора от Лисабон от 13 декември 2007 г., и по-специално член 3 от него,
–
като взе предвид член 152 от Договора за функционирането на Европейския съюз, който признава значението на социалния диалог и колективното трудово договаряне за растежа,
–
като взе предвид членове 27, 28 и 34 от Хартата на основните права на Европейския съюз,
–
като взе предвид Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, и по-специално член 11 от нея,
–
като взе предвид Европейската социална харта, и по-специално членове 5, 6 и 19 от нея,
–
като взе предвид Европейската конвенция за правния статут на работниците-мигранти,
–
като взе предвид Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 г. относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги ОВ L 18, 21.1.1997 г., стр. 1.
(ДКР),
–
като взе предвид доклада на службите на Комисията относно прилагането на Директива 96/71/ЕО във връзка с командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги ( SEC(2006)0439 ) (Доклад на службите),
–
като взе предвид Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г. относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки (Директива за обществените поръчки) ОВ L 134, 30.4.2004 г., стр. 114.
,
–
като взе предвид клаузата "Монти" от Регламент (ЕО) № 2679/98 на Съвета от 7 декември 1998 г. относно функционирането на вътрешния пазар по отношение на свободното движение на стоки между държавите-членки ОВ L 337, 12.12.1998 г., стр. 8.
,
–
като взе предвид Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 г. относно услугите на вътрешния пазар (Директива за услугите) ОВ L 376, 27.12.2006 г., стр. 36.
,
–
като взе предвид решенията на Съда на Европейските общности (Съда на ЕО) от 27 март 1990 г. по Дело C-113/89 "Rush Portugesa Ltda." срещу "Office Nationale d'Immigration" [1990] ССП I-1470.
,
–
като взе предвид решенията на Съда на ЕО от 9 август 1994 г. по Дело C-43/93, "Vander Elst" [1994] ССП I-3803.
, от 23 ноември 1999 г. по Обединени дела C-369/96 и 376/96, "Arblade" [1999] ССП I-8453.
, от 25 октомври 2001 г. по Обединени дела C-49/98, C-50/98, C-52/98, C-54/98, C-68/98 и C-71/98, "Finalarte" [2001] ССП I-7831.
, от 7 февруари 2002 г. по Дело C-279/00, "Комисията срещу Италия" [2002] ССП I-1425.
, от 12 октомври 2004 г. по Дело C-60/03, "Wolff & Müller GmbH" [2004] ССП I-9553.
, от 21 октомври 2004 г. по Дело C-445/03, "Комисията срещу Люксембург" [2004] ССП I-10191.
, и от 19 януари 2006 г. по Дело C-244/04, "Комисията срещу Германия" [2006] ССП I-885.
,
–
като взе предвид решението на Съда на ЕО от 11 декември 2007 г. по Дело C-438/05, "Международна федерация на транспортните работници и Финландски съюз на моряците" срещу Viking Line ABP [2007] ССП I-10779.
(делото "Viking"),
–
като взе предвид решението на Съда на ЕО от 18 декември 2007 г. по Дело C-341/05, "Laval un Partneri Ltd" [2007] ССП I-11767.
,
–
като взе предвид решението на Съда на ЕО от 3 април 2008 г. по Дело C-346/06, "Rüffert" Все още непубликувано в [ССП].
,
–
като взе предвид следните конвенции на Международната организация на труда (МОТ): МОТ-94 относно трудовите клаузи (обществени поръчки); МОТ-87 относно свободата на сдружаване и защитата на правото на организиране; МОТ-98 относно правото на организиране и колективно трудово договаряне; МОТ-117 относно основните цели и стандарти на социалната политика, и по-специално част IV от нея; МОТ-154 относно колективното трудово договаряне,
–
като взе предвид своята резолюция от 26 октомври 2006 г. относно прилагането на Директива 96/71/ЕО относно командироването на работници ОВ C 313 E, 20.12.2006 г., стр. 452.
,
–
като взе предвид своята резолюция от 15 януари 2004 г. относно прилагането на Директива 96/71/ЕО в държавите-членки ОВ C 92 E, 16.4.2004 г., стр. 404.
,
–
като взе предвид своята резолюция от 23 май 2007 г. относно насърчаване осигуряването на достойни условия на труд за всички ОВ С 102 Е, 24.4.2008 г., стр. 321.
,
–
като взе предвид общите принципи на "гъвкава сигурност", подкрепени от Европейския съвет на 14 декември 2007 г., както и резолюцията на Парламента от 29 ноември 2007 г. относно общите принципи на гъвкавата сигурност Приети текстове, Р6_ТА(2007)0574.
,
–
като взе предвид член 45 от своя правилник,
–
като взе предвид доклада на Комисията по заетост и социални въпроси и становищата на Комисията по правни въпроси и на Комисията по вътрешния пазар и защита на потребителите ( A6-0370/2008 ),
А.
като има предвид, че Договорът за ЕО признава основните права, предвидени в Хартата на основните права на Европейския съюз, в конституциите на държавите-членки и в различни международни договори и конвенции, като основна отправна точка в правото и практиката на Общността;
Б.
като има предвид, че Договорът за ЕО установява редица принципи, имащи отношение към този въпрос, както и че една от основните цели на Общността е вътрешен пазар със социално измерение, който се характеризира с премахването на пречките пред свободното движение на стоки, хора, услуги и капитали между държавите-членки;
В.
като има предвид, че един от тези принципи е признаването на основните конституционни права на гражданите, включително правото на създаване на профсъюзи, правото на стачка и правото на договаряне на колективни трудови договори;
Г.
като има предвид, че основните принципи на вътрешния пазар включват свободно движение на работници, свобода на установяване и свободно предоставяне на услуги;
Д.
като има предвид, че съгласно член 39 от Договора за ЕО свободното движение на работници налага премахването на всякаква дискриминация, основаваща се на гражданство, между работниците от държавите-членки, що се отнася до трудова заетост, възнаграждение и други условия на труд;
Е.
като има предвид, че ограничения върху основните свободи са допустими по силата на Договора за ЕО, ако с тях се преследват законни цели, съвместими с Договора, ако се основават на императивни съображения от обществен интерес, ако са подходящи за постигане на преследваните цели и не надхвърлят необходимото за постигането на тези цели; като има предвид, че същевременно, съгласно член 52 от Хартата на основните права на Европейския съюз, ограничения спрямо упражняването на правата и свободите, признати от Хартата, могат да бъдат налагани само ако са пропорционални и необходими и ако действително отговарят на признати от Съюза цели от общ интерес или на необходимостта да се защитят правата и свободите на други хора;
Ж.
като има предвид, че Съдът на ЕО признава правото на предприемане на колективни действия за основно право, което представлява неразделна част от общите принципи на общностното право; това право също ще бъде закрепено в договорите, ако Договорът от Лисабон бъде ратифициран;
З.
като има предвид, че Комисията на няколко пъти подчертава значението на съществуващата национална рамка в областта на трудовото законодателство и колективното трудово договаряне за защитата на правата на работниците;
И.
като има предвид, че докладът на Комисията относно колективните трудови правоотношения в Европа през 2006 г. показва, че високо развитото колективно трудово договаряне може да има положително въздействие върху социалното приобщаване;
Й.
като има предвид, че съгласно член 136 от Договора за ЕО Общността и държавите-членки "си поставят за цел ... подобряване на условията на живот и труд, така че да се постигне тяхното хармонизиране, докато се осъществява подобряването"; и като има предвид, че с оглед на постигането на тази цел член 140 от Договора за ЕО посочва, че Комисията трябва да поощрява тясното сътрудничество между държавите-членки в областта на социалната политика, и по-специално в областите, отнасящи се до правото на сдружаване и колективно договаряне между работодателите и работниците;
К.
като има предвид, че съгласно преамбюла на ДКР насърчаването на транснационалното предоставяне на услуги изисква условия на свободна и лоялна конкуренция и мерки, които да гарантират спазването на правата на работещите и да бъдат в съответствие с правната рамка, отнасяща се до националното трудово законодателство и колективните трудови правоотношения в държавите-членки;
Л.
като има предвид, че в съображение 12 от ДКР ясно се посочва, че "правото на Общността не изключва държавите-членки да прилагат своето законодателство или колективните трудови договори, сключени между социалните партньори, по отношение на всяко лице, което е заето, дори и временно, на тяхна територия, макар неговият работодател да е установен в друга държава-членка" и че "правото на Общността не забранява на държавите-членки да гарантират спазването на тези правила с подходящи средства";
M.
като има предвид, че целта на ДКР да осигури атмосфера на лоялна конкуренция и мерки, гарантиращи правата на работещите, е важна – в ерата на разширяване на обхвата на транснационалното предоставяне на услуги – за защитата на засегнатите работници, като в същото време се спазва рамката на трудовото законодателство и трудовите правоотношения в държавите-членки, при условие че не се нарушава законодателството на Общността;
Н.
като има предвид, че според ДКР законодателствата на държавите-членки трябва да се съгласуват, за да се определи ядро от задължителни правила за минимална закрила на командированите работници, които трябва да се спазват в приемащата държава, без да се възпрепятства прилагането на ред и условия на трудова заетост, които са по-благоприятни за работниците;
O.
като има предвид, че член 3, параграф 8 от ДКР дава възможност за прилагане на директивата или посредством законодателни актове, или посредством колективни трудови договори, които са обявени за универсално приложими или са общоприложими за всички подобни предприятия в съответния сектор, или са сключени от най-представителните организации на работодатели и на работници на национално равнище и се прилагат на цялата национална територия; като има предвид, че Съдът на ЕО също така потвърждава, че тъй като целта на ДКР не е да хармонизира системи за установяване на ред и условия на трудова заетост, държавите-членки имат свободата да изберат система на национално равнище, която не е изрично упомената сред предвидените в ДКР;
П.
като има предвид, че основните разпоредби на член 3, параграф 1 от ДКР представляват международни задължителни правила, по отношение на които държавите-членки са поели съвместно задължение за изпълнението им; като има предвид, че свързаните с обществения ред разпоредби в член 3, параграф 10, също се състоят от международни задължителни правила, но са рамки, които предоставят на държавите-членки свобода на действие, що се отнася до дефинирането им в националното законодателство; като има предвид, че възползването от член 3, параграф10, е от значение за държавите-членки, тъй като им дава възможност да обмислят различни въпроси, свързани с пазара на труда, социалната политика и други области, включително закрилата на работниците, като същевременно се спазва принципът на равно третиране;
Р.
като има предвид, че мобилността на работниците е допринесла в много голяма степен за заетостта, просперитета и интеграцията в ЕС, като е дала на гражданите нови възможности да развиват знания и опит, както и да постигнат по-добър стандарт на живот;
С.
като има предвид, че член 28 от Хартата на основните права на Европейския съюз кодифицира правото на колективно трудово договаряне и на колективни действия;
Т.
като има предвид, че ДКР предостави възможност на повече от един милион работници да работят в чужбина при безопасни и сигурни условия, без проблеми или конфликти,
У.
като има предвид, че единното прилагане и изпълнение на разпоредбите на ДКР са от съществено значение за постигането на нейните цели, по-специално спазването на договореностите относно колективните трудови договори, съществуващи в държавите-членки;
Ф.
като има предвид, че член 3, параграф 1, буква a) от Директивата за услугите ясно посочва, че тя не цели да замени ДКР и не засяга нейните разпоредби;
Х.
като има предвид, че по отношение на свободното движение на стоки в Регламент (ЕО) № 2679/98 беше включена следната клауза (известна като клаузата "Монти": член 2:
"
Настоящият регламент не може да бъде тълкуван като засягащ по какъвто и да е начин упражняването на основните права, както са признати в държавите-членки, включително правото или свободата на стачка. Тези права могат също да включват правото или свободата да се предприемат и други действия, произтичащи от специфичните системи на трудови отношения, присъщи на всяка държава-членка.";
Ц.
като има предвид, че член 1, параграф 7, от Директивата за услугите предвижда следното: "Настоящата директива не засяга упражняването на основни права, както са признати от правото на държавите-членки и правото на Общността. Тя не засяга и правото да се договарят, сключват и прилагат колективни трудови договори и да се предприемат индустриални действия, в съответствие с националните право и практики, съобразени с правото на Общността.";
Ч.
като има предвид, че Европейският съвет установи принципи за създаване на модели на пазара на труда, които предлагат в допълнение към високото равнище на сигурност и високо равнище на гъвкавост (известни като модел на "гъвкава сигурност"); като има предвид, че е признат фактът, че силните социални партньори със значителен обхват за колективно трудово договаряне са важна част от един успешен модел на "гъвкава сигурност";
Ш.
като има предвид, че тълкуването на правото на Общността, с оглед на основните права и свободи, е задача на Съда на ЕО, както и гарантирането на спазването на законността при тълкуването и прилагането на Договора за ЕО;
Z.
Щ. като има предвид, че е от компетентността на националните съдилища да установят за всеки отделен случай дали са изпълнени критериите по отношение на ограничаването на основните свободи и тяхната съвместимост с правото на Общността;
АА.
като има предвид, че правото на предприемане на колективни действия и сключване на колективни трудови договори е основно право, което представлява неразделна част от общите принципи на правото на Общността; като има предвид, че в този контекст Съдът на ЕО следва да не се осланя на изявление на Съвета и Комисията от 24 септември 1996 г., което не е прието от Парламента (в качеството му на съзаконодател), тъй като то би ограничило тълкуването на понятията "разпоредби, свързани с обществения ред" и "национални разпоредби с основна важност за политическия ред" само до задължителни правила, предвидени в законодателството;
AB.
AБ. като има предвид, че решението на Съда на ЕО от 21 септември 1999 г. по делото "Albany Intеrnational BV" (C-67/96) [1999] ССП І-5751.
в областта на законодателството за защита на конкуренцията предостави на професионалните съюзи значителна степен на свобода на действие по отношение на проблемите на пазара на труда;
АВ.
като има предвид, че беше отбелязано наличието на различаващи се становища и тълкувания в рамките на Съда на ЕО и между Съда и неговите генерални адвокати по отношение на различните дела, свързани с ДКР, в частност по отношение на горепосочените дела "Laval" и "Rüffert"; като има предвид, че когато тези становища и тълкувания се различават, може да съществуват основания за изясняване на баланса между основните права и свободи;
1.
Подчертава, че свободата на предоставяне на услуги е един от крайъгълните камъни на европейския проект; счита обаче, че тя следва да бъде в равновесие, от една страна, с основните права и социалните цели, посочени в Договорите, и, от друга страна, с правото на публичните и социалните партньори да гарантират недискриминация и равно третиране, както и подобряването на условията на живот и труд; припомня, че колективното договаряне и колективните действия са основни права, признати от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и че равното третиране е основен принцип на Европейския съюз;
2.
Поддържа становището, че всеки гражданин на ЕС следва да има право да работи навсякъде в Европейския съюз и поради това следва да има право на равно третиране; следователно изразява съжаление, че това право не се прилага по еднакъв начин навсякъде в ЕС; счита, че все още действащите преходни договорености следва да бъдат внимателно преразгледани от Комисията, за да се оцени дали са наистина необходими за предотвратяване на нарушения във функционирането на националните пазари на труда, като ако се констатира, че това не е така, те следва да бъдат премахнати възможно най-бързо;
3.
Подчертава, че свободата на предоставяне на услуги не противоречи на основното право на социалните партньори да насърчават социален диалог и да предприемат действия при трудови спорове и няма преимущество над него, особено като се има предвид, че това е конституционно право в няколко държави-членки; подчертава, че целта на клаузата "Монти" беше да защити основните конституционни права в контекста на вътрешния пазар; същевременно припомня, че свободното движение на работници е една от четирите свободи на вътрешния пазар;
4.
Приветства Договора от Лисабон и факта, че Хартата на основните права на Европейския съюз предстои да придобие правнозадължителен характер; отбелязва, че това би включило правото на професионалните съюзи да договарят и сключват колективни трудови договори на съответните равнища, а в случай на конфликт на интереси и да предприемат колективни действия (като например стачка) за защита на своите интереси;
5.
Подчертава, че свободата на предоставяне на услуги няма преимущество над основните права, съдържащи се в Хартата на основните права на Европейския съюз, и по-конкретно правото на професионалните съюзи да предприемат действия при трудови спорове, по-специално като се има предвид, че това е конституционно право в няколко държави-членки; следователно подчертава, че горепосочените решения на Съда на ЕО демонстрират, че е необходимо да се изясни, че икономическите свободи, установени в Договорите, следва да се тълкуват по начин, който да не накърнява упражняването на основните социални права, признати от държавите-членки и от общностното право, включително правото да се договарят, сключват и прилагат колективни трудови договори и да се предприемат колективни действия, както и да не накърнява независимостта на социалните партньори, когато те упражняват тези основни права при преследване на социалните интереси и защитата на работниците;
6.
Подчертава, че ДКР позволява публичните органи и социалните партньори да определят ред и условия за трудова заетост, които са по-благоприятни за работниците, в съответствие с различните традиции в държавите-членки;
7.
Подчертава, че съображение 22 от ДКР гласи, че директивата не засяга законодателството на държавите-членки относно колективните действия в защита на професионалните интереси, което се потвърждава от член 137, параграф 5, от Договора за ЕО;
8.
Следователно подчертава необходимостта от гарантиране и укрепване на равното третиране и равното заплащане за еднакъв труд на едно и също работно място, в съответствие с членове 39 и 12 от Договора за ЕО; счита, че в рамките на свободата на предоставяне на услуги или свободата на установяване националността на работодателя, или на служителите или командированите работници, не може да служи за основание за случаи на неравенство по отношение на условията на труд, заплащането или упражняването на основните права, като например правото на стачка;
9.
Подчертава, че е важно да се предотвратят отрицателните последици за моделите на пазара на труда, които вече успяват да съчетаят висока степен на гъвкавост на трудовия пазар с високо равнище на сигурност, като в замяна този подход следва да се насърчава още повече;
Общи последствия
10.
Отбелязва, че хоризонталното действие на определени разпоредби от Договора за ЕО зависи от изпълнението на точно определени условия, наред с другото условието тези разпоредби да предоставят права на лица, които имат интереси в съответствие с въпросните задължения; изразява загриженост, че при специфичните обстоятелства във връзка с решенията, постановени неотдавна от Съда на ЕО, хоризонталното действие на член 43 от Договора за ЕО беше надлежно установено, като счита, че това може да доведе до завеждането на повече дела в Съда на ЕО;
11.
Приветства факта, че в съответствие с принципите и традициите на Европейския съюз много държави-членки, в сътрудничество със социалните партньори, въведоха високи стандарти, свързани с условията на труд, които подобряват благосъстоянието на всички работещи и повишават както икономическия растеж, така и конкурентоспособността;
12.
Счита, че намерението на законодателя в ДКР и Директивата за услугите е несъвместимо с тълкувания, с които могат да се създадат предпоставки за нелоялна конкуренция между предприятията; отбелязва, че предприятията, които подписват и спазват колективни трудови договори, биха могли да изпаднат в неизгодно конкурентно положение спрямо предприятия, които отказват да сторят това;
13.
Счита, че правилното прилагане и изпълнение на разпоредбите на ДКР са от съществено значение, за да се осигури постигането на целите ѝ, а именно да се улесни предоставянето на услуги, като в същото време се гарантира подходяща закрила на работниците, както и за пълното спазване на договореностите относно колективните трудови договори, съществуващи в държавите-членки, в които работниците са командировани, в рамките на тази директива;
14.
Също така изразява становището, че свободата на предоставяне на трансгранични услуги на вътрешния пазар се увеличава допълнително, като се гарантира, че вътрешните и чуждестранните доставчици на услуги са изправени пред сходни икономически условия и условия на пазара на труда на мястото, на което се предоставя услугата;
15.
Активно насърчава конкурентоспособността въз основа на знания и нововъведения в съответствие с Лисабонската стратегия;
16.
Поставя под съмнение въвеждането на пропорционален принцип относно действия срещу предприятия, които, разчитайки на правото на установяване или на правото на предоставяне на трансгранични услуги, умишлено подронват условията за трудова заетост; счита, че не следва да се поставя под съмнение използването на колективни действия при трудови спорове за подкрепа на равното третиране и за гарантиране на достойни условия на труд;
17.
Подчертава, че икономическите свободи в ЕС не могат да се тълкуват като свободи, които предоставят на предприятията правото да избягват или заобикалят националното социално и трудово законодателство и националните практики в тази област или да налагат нелоялна конкуренция относно възнагражденията и условията на труд; във връзка с това счита, че трансграничните действия на предприятия, които може да подронят условията на трудова заетост в приемащата държава, трябва да бъдат пропорционални и не могат автоматично да бъдат оправдавани с разпоредби на Договора относно, например, свободното движение на услуги или свободата на установяване;
18.
Подчертава, че общностното законодателство трябва да зачита принципа на недискриминация; подчертава в допълнение, че законодателят на Общността трябва да гарантира, че не се създават пречки пред колективните трудови договори, например тези, които прилагат принципа на еднакво заплащане за еднакъв труд за всички работници на работното място, независимо от тяхната националност или тази на работодателя им, там, където се предоставя услугата, или пред колективните действия при трудови спорове в подкрепа на такъв колективен трудов договор, който е в съответствие с националното законодателство или националната практика;
19.
Признава, че решенията на Съда на ЕО по горепосочените дела "Laval", "Rüffert" и "Luxembourg" предизвикаха сериозна загриженост по отношение на начина, по който трябва да се тълкуват директивите за минимална хармонизация;
20.
Отбелязва, че социалните съображения, посочени в членове 26 и 27 от Директивата за обществените поръчки дават възможност на държавите-членки да създадат условия на лоялна конкуренция чрез определяне на ред и условия за трудова заетост, които излизат извън пределите на задължителните правила за минимална закрила;
21.
Счита, че ограниченото правно основание за свободата на движение в ДКР може да доведе до тълкуване на ДКР като изрична покана за нелоялна конкуренция, що се отнася до възнагражденията и условията на труд; следователно счита, че правното основание за ДКР би могло да се разшири, за да включи позоваване на свободното движение на работници;
22.
Подчертава, че в резултат на това настоящото положение би могло да доведе до ситуация, в която работниците в приемащите държави да се чувстват подложени на конкурентен натиск за намаляване на възнагражденията; поради това счита, че във всички държави-членки трябва да се гарантира съгласувано прилагане на ДКР;
23.
Припомня, че девет държави-членки са ратифицирали Конвенция № 94 на МОТ; изразява съжаление, че дори съдебните решения не успяват да отчетат в достатъчна степен Конвенция № 94 на МОТ, и изказва своите опасения, че прилагането на тази конвенция в съответните държави-членки би могло да влезе в конфликт с прилагането на ДКР; призовава Комисията да изясни това положение като въпрос от неотложен характер и да продължи да насърчава ратифицирането на тази конвенция, за да се засили още повече изготвянето на социални клаузи в разпоредби, свързани с възлагането на обществени поръчки, което от своя страна е цел на Директивата за обществените поръчки;
24.
Отбелязва, че не е бил признат фактът, че в съответствие с Конвенции № 87 и № 98 на МОТ ограничения на правото на колективни действия при трудови спорове и на основните права могат да бъдат обосновани единствено от съображения, свързани със здравето, обществения ред и други подобни фактори;
Искания
25.
Призовава всички държави-членки да прилагат правилно ДКР; освен това подчертава, че законодателството в областта на пазара на труда и правилата, отнасящи се до провеждането на преговори и колективните трудови договори, са от компетенциите на държавите-членки и социалните партньори; посочва, в това отношение, че е задача на държавите-членки да подобряват превантивните, контролните и изпълнителните мерки и да се възползват в пълна степен от тях, в съответствие с принципа на субсидиарността;
26.
Счита, че в настоящото законодателство на Общността има както законови вратички, така и противоречиви елементи, като следователно може да се е прибягнало до тълкувания на ДКР, които не са били целта на законодателя на Общността, чието намерение беше да се намери добър баланс между свободата на предоставяне на услуги и закрилата на правата на работниците; призовава Комисията да изготви необходимите законодателни предложения, които биха съдействали за предотвратяването на противоречиво тълкуване в бъдеще;
27.
Следователно приветства изявлението от 3 април 2008 г., в което Комисията не само се ангажира да продължи да работи по въпроса, свързан с конкуренцията, която се основава на ниски социални стандарти, но и подчерта, че свободата на предоставяне на услуги не противоречи и по никакъв начин няма преимущество над основното право на стачка, както и на присъединяване към професионални съюзи; поощрява прилагането без забавяне на заключенията на Съвета от 9 юни 2008 г., за да се преодолеят слабостите в прилагането, да се предотвратят по-нататъшни проблематични ситуации и злоупотреби и да се създаде желаният климат на взаимно доверие; призовава Комисията и държавите-членки да насърчават по-тясно сътрудничество между държавите-членки, националните органи и Комисията по отношение на наблюдението и обмена на най-добри практики; счита, че това би представлявало ефективен метод за борба със злоупотребите;
28.
Отбелязва, че е важно правилата на пазара на труда в ЕС да са прозрачни и равни за всички, но също така отбелязва, че различните политически традиции правят много трудно постигането на единен модел на пазар на труда; следователно счита, че в случаите, в които някои държави-членки са особено засегнати, на национално равнище следва да се извърши подробна оценка на въздействието на гореспоменатите решения на Съда, в консултации със социалните партньори;
29.
Приветства дадения от Комисията сигнал, че тя вече е готова да преразгледа въздействието на вътрешния пазар върху правата на трудещите се и колективното договаряне;
30.
Предлага това да не изключва частичен преглед на ДКР. Преглед на тази директива следва да се извърши след цялостен анализ на национално равнище на реалните предизвикателства по отношение на различните модели на колективен трудов договор. Прегледът, ако бъде счетен за полезен, следва по-специално да разгледа въпроси като приложимите условия на труд, равнищата на заплащане, принципа на равно третиране на работниците в контекста на свободното движение на услуги, зачитането на различните трудови модели и продължителността на командироването;
31.
Смята, че следва да не се излага на риск упражняването на основни права, признати в държавите-членки, в конвенциите на МОТ и в Хартата на основните права на Европейския съюз, включително правото на договаряне, сключване и прилагане на колективни трудови договори, както и правото на предприемане на колективни действия при трудови спорове;
32.
Подчертава, че трябва напълно ясно да се заяви, че ДКР и другите директиви не забраняват на държавите-членки и социалните партньори да изискват по-благоприятни условия, насочени към равно третиране на работниците, както и че са предоставени уверения, че законодателството на Общността може да се прилага въз основа на всички съществуващи модели на пазара на труда;
33.
Призовава Комисията да приложи решенията на Съвета по отношение на създаването на електронна система за обмен на информация като въпрос от неотложно естество, тъй като това би предоставило възможност на държавите-членки да водят по-ефективно борба със злоупотребите;
34.
Изисква от държавите-членки и Комисията да приемат мерки за борба със злоупотребите, по-специално със свързаните с дейността на "дружествата-пощенски кутии", които не развиват никаква истинска и ефективна стопанска дейност в държавата, в която са установени, а са били създадени, понякога дори пряко от главния изпълнител в приемащата държава, с единствената цел да извършват стопанска дейност в приемащата държава, за да се заобиколи пълното прилагане на правилата и разпоредбите на приемащата държава, особено по отношение на възнагражденията и условията на труд; призовава Комисията да определи ясни правила за борба с "дружествата-пощенски кутии" в своя кодекс за поведение за предприятията в съответствие с Директивата за услугите;
35.
Потвърждава, че основните социални права не са в подчинено положение спрямо икономическите права в йерархичното подреждане на основните свободи; следователно призовава в първичното законодателство отново да се потвърди балансът между основните права и икономическите свободи с цел да се спомогне за избягването на развитие в посока към по-ниски социални стандарти;
36.
Приветства общата позиция на Съвета относно нова директива за работа чрез агенции за временна заетост, която би предвидила третиране без дискриминация от първия работен ден, освен ако социалните партньори не се договорят другояче;
37.
Призовава Комисията да представи дългоочакваното съобщение относно транснационалното колективно договаряне, предлагащо създаването на правна рамка за транснационалните колективни трудови договори;
o o
o
38.
Възлага на своя председател да предаде настоящата резолюция на Съвета и Комисията, както и на правителствата и парламентите на държавите-членки.
