A7-0010/2010
2.2.2010
ДОКЛАД
относно годишния доклад на ЕЦБ за 2008 г.
(2009/2090(INI))
Комисия по икономически и парични въпроси
Докладчик: Edward Scicluna
PE 430.387v02-00
СЪДЪРЖАНИЕ
ПРЕДЛОЖЕНИЕ ЗА РЕЗОЛЮЦИЯ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ..........................3
ИЗЛОЖЕНИЕ НА МОТИВИТЕ...............................................................................................9
РЕЗУЛТАТ ОТ ОКОНЧАТЕЛНОТО ГЛАСУВАНЕ В КОМИСИЯ...................................13
ПРЕДЛОЖЕНИЕ ЗА РЕЗОЛЮЦИЯ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ
относно годишния доклад на ЕЦБ за 2008 г.
( 2009/2090(INI) )
Европейският парламент ,
– като взе предвид годишния доклад на Европейската централна банка (ЕЦБ) за 2008 г.,
– като взе предвид член 113 от Договора за ЕО,
– като взе предвид член 15 относно приложения към Договора Протокол за устава на Европейската система на централните банки и на Европейската централна банка,
– като взе предвид Договора от Лисабон за изменение на Договора за Европейския съюз и на Договора за създаване на Европейската общност,
– като взе предвид резолюцията си от 2 април 1998 г. относно демократичната отчетност в третата фаза на Икономическия и паричен съюз (ИПС)
ОВ C 138, 4.5.1998 г., стр. 177. ,
– като взе предвид съобщението на Комисията от 7 октомври 2009 г., озаглавено „Годишен доклад относно еврозоната за 2009 г.“ ( COM(2009)0527 ) и работния документ на службите на Комисията, придружаващ това съобщение ( SEC(2009)1313 /2),
– като взе предвид междинната икономическа прогноза на Комисията от септември 2009 г.,
– като взе предвид предложението на Комисията от 23 септември 2009 г. за регламент на Европейския парламент и на Съвета относно пруденциалния надзор на макроравнище върху финансовата система от страна на Общността и за създаване на Европейски съвет за системен риск ( COM(2009)0499 ),
– като взе предвид предложението на Комисията от 23 септември 2009 г. за решение на Съвета за възлагане на специфични задачи на Европейската централна банка във връзка с функционирането на Европейския съвет за системен риск ( COM(2009)0500 ),
– като взе предвид член 48 от своя правилник,
– като взе предвид доклада на комисията по икономически и парични въпроси (А7-0010/2010),
A. като има предвид, че финансовата и икономическа криза доведе до най-големия икономически спад в световен мащаб след 30-те години на 20-ти век, чиито последици ще оказват сериозно влияние върху икономическото и социалното устройство на държавите в продължение на още много години,
Б. като има предвид, че през 2008 г. реалният БВП в еврозоната нарасна само с 0,7% поради финансовата и икономическа криза и се очаква да бъде отчетен значителен спад на БВП през 2009 г.,
В. като има предвид, че през 2008 г. средногодишният темп на инфлация беше 3,3% и достигна своя връх (4,0%) през лятото на съответната година – най-високото равнище, отчетено след въвеждането на еврото, и като има предвид, че след това темпът на инфлация спадна до отрицателни равнища през лятото на 2009 г.,
Г. като има предвид, че средното равнище на общия държавен дефицит в еврозоната се повиши от 0,6% от БВП през 2007 г. до 1,9% през 2008 г. и към средата на октомври 2009 г. двадесет държави-членки бяха обект на процедура при прекомерен дефицит,
Д. като има предвид, че средният размер на съотношението на държавния дълг спрямо БВП в еврозоната е нараснал от 66,2% в края на 2007 г. до 69,6% в края на 2008 г. и като има предвид, че се очаква това съотношение да нараства през следващите години,
Е. като има предвид, че през 2008 г. обменният курс на еврото към щатския долар се колебаеше в големи граници, като достигна най-високите си стойности от 1,60 щ.д. за 1 евро през юли, а през октомври падна до 1,25 щ.д., но впоследствие се повиши до 1,50 щ.д. за 1 евро през октомври 2009 г.,
Ж. като има предвид, че ЕЦБ запази непроменени нивата на лихвените проценти през първата половина на 2008 г., преди да ги повиши през юли 2008 г. с 25 базисни пункта до 4,25% и да ги понижи постепенно през последното тримесечие на 2008 г. до 2,5%, а след това и до 1% през 2009 г.,
З. като има предвид, че в резултат на финансовата криза ЕЦБ значително увеличи предоставянето на ликвидност на банките в еврозоната и предприе редица специални мерки, за да подобри влошеното функциониране на паричните пазари; като има предвид, че подобни механизми за подобряване на ликвидността бяха предоставени само на определен брой държави-членки извън еврозоната,
Въведение
1. приветства Словакия в еврозоната и отбелязва успешното й присъединяване;
2. посочва, че членството в Европейския съюз е предварително условие за присъединяване към еврото;
3. приветства факта, че Договорът от Лисабон дава на ЕЦБ статут на институция на ЕС; счита, че това повишава отговорността на Парламента, в качеството му на основната институция, чрез която ЕЦБ се отчита пред европейските граждани;
Действията на ЕЦБ в отговор на финансовата криза
4. отбелязва, че 2008 г. беше годината, в която ЕЦБ, поради драматичната икономическа и финансова криза и нейните широкообхватни последици, трябваше да вземе някои от най-трудните решения, пред които се е изправяла от своето създаване досега;
5. отбелязва, че икономическите прогнози на ЕЦБ, както и тези на МВФ и други международни институции, не можаха да предвидят доколко сериозен ще е спадът през 2008 г.;
6. отбелязва, че ЕЦБ продължи своите действия в отговор на финансовата криза, като подпомагаше държавите-членки при поддържане и увеличаване на предоставянето на ликвидност на кредитните институции; препоръчва ЕЦБ да разшири предоставянето на ликвидност извън еврозоната, за да се подпомогнат държавите-членки, които бяха най-тежко засегнати от финансовата криза;
7. изразява разочарование от това, че някои търговски банки не намалиха лихвените проценти за своите клиенти, като това беше особено често срещан случай, когато лихвените проценти на ЕЦБ достигнаха своите най-ниски равнища;
8. приветства факта, че ЕЦБ разшири обичайния си подход към паричната политика и предприе множество специални мерки, като например съобразяване на предоставянето на ликвидност с реалното търсене или предоставяне на ликвидност за по-дълги периоди;
9. отбелязва, че намаленията на лихвените проценти, предприети от ЕЦБ, не бяха толкова радикални, колкото тези, осъществени от други централни банки, включително Федералния резерв на САЩ и централната банка на Обединеното кралство (Bank of England), както и в сравнение с очакванията на много икономически наблюдатели по това време;
10. изразява разочарование, че допълнителната ликвидност, „инжектирана“ от ЕЦБ, не облекчи достатъчно ограниченото кредитиране, с което се сблъска промишлеността, в частност малките и средните предприятия, а вместо това някои банки я използваха, за да подобрят печалбите си и да покрият загубите си;
11. изразява съжаление, че държавите-членки не последваха съвета на ЕЦБ да включат в плановете си за подкрепа на банките съвместно определени на европейско равнище условия за отпускане на дивиденти и бонуси, в подкрепа на икономическата активност и по-специално на МСП, както и условия по отношение на транзакциите, осъществени в зоните, които са „данъчен рай“;
12. изразява съгласие с ЕЦБ, че все по-голямата сложност на финансовите инструменти, успоредно с определена липса на прозрачност при финансовите институции, недостатъчен надзор от страна на регулаторните органи и пропуски в регулирането на финансовите пазари, е допринесла за повишаване на системния риск; добавя, че това е допринесло за все по-голяма липса на обществено доверие във финансовите институции;
13. призовава ЕЦБ да заеме позиция относно създаването на клирингова къща за инструменти като кредитните суапове (CDS) в рамките на еврозоната;
14. привлича вниманието на ЕЦБ върху риска от появата на нови спекулативни балони, най-вече на пазара на суровините; приканва ЕЦБ да предупреди незабавно правителствата;
15. споделя становището на ЕЦБ, че е необходимо да се извлекат поуки от кризата, в частност, че трябва да бъдат подобрени управлението на риска и ликвидността във финансовата система, както и прозрачността на финансовите пазари и институции, за да се предотврати повторната поява на подобна криза; припомня, че също така трябва да се търси решение на проблема с диспропорциите на световно равнище, свързани с колебанията на обменните курсове между еврото и валутите на трети държави, като например щатския долар и китайския юан, за да се избегнат финансови кризи в бъдеще;
16. приветства мерките, предприети от ЕЦБ за разработване на подробно предложение за „стратегия за изход“ от прилаганото от нея смекчаване на паричната политика, която да бъде приложена в подходящия момент; настоява, че съгласуването на сроковете и координирането на политиката между държавите-членки са от основно значение във връзка с това; по този повод приветства факта, че по-голямата част от тези мерки автоматично престават да действат в случай на непрекъснато подобряване на икономическото положение;
17. препоръчва всички действия, насочени към повишаване на лихвените проценти, да бъдат предприемани с изключителна предпазливост, за да не бъде застрашен бъдещият икономически растеж;
18. счита, че държавите-членки следва да запазят настоящите мерки за фискално стимулиране с оглед защита на работните места, насърчаване на инвестициите и стимулиране на растежа и да отменят тези мерки, щом се констатира устойчиво връщане към растежа, като тогава те следва да намерят начини за справяне с прекомерните бюджетни дефицити;
Икономическа и парична стабилност
19. споделя загрижеността на ЕЦБ относно различията между икономиките в еврозоната и начина, по който кризата засегна различните държави, в частност тези, в които вече съществуваха структурна неефективност, високи разходи за труд на единица продукция, дефицит по текущата сметка и задлъжнялост;
20. призовава всички държави-членки в еврозоната да отбележат, че, за да съществува реален икономически и паричен съюз, участието в еврозоната не може да бъде разглеждано като цел само по себе си и подчертава необходимостта от структурни реформи; добавя, че непредприемането на такива реформи ще застраши доверието в Пакта за стабилност и растеж, както и неговата устойчивост;
Управление и вземане на решения
21. посочва, че през период, белязан от големи колебания на обменните курсове, еврото е засилило позициите си, по-специално спрямо щатския долар и китайския юан, и изразява загриженост, че това може да навреди на конкурентоспособността на еврозоната;
22. препоръчва ЕЦБ да увеличи прозрачността в своята дейност, за да повиши своята легитимност и предвидимост, по-специално чрез публикуване на протоколите от заседанията на Управителния съвет, в съответствие с практиката на Системата на Федералния резерв на САЩ, централната банка на Обединеното кралство (Bank of England) и централната банка на Япония (Bank of Japan); счита, че подобна прозрачност е необходима и във връзка с вътрешните модели, използвани за оценка на неликвидно обезпечение, както и във връзка с оценките на определени ценни книжа, предлагани като обезпечение;
23. отново потвърждава подкрепата си за диалога по въпросите на паричната политика, провеждан веднъж на три месеца между Парламента и ЕЦБ; добавя, че диалогът е важен механизъм за проверка на дейността на ЕЦБ и допринася за нейната отчетност и за прозрачност пред обществото;
24. подчертава независимостта на ЕЦБ, за която допринася процедурата за назначаване на членове на нейния Изпълнителен съвет; счита, че тази независимост може да се утвърди посредством прилагането на новия правен статут, който ЕЦБ получава съгласно Договора от Лисабон, и настоящия устав на ЕЦБ, с оглед на това кандидатите, предложени от Съвета, впоследствие да подлежат на одобрение чрез гласуване от Европейския парламент;
25. поема ангажимента за съставяне на избирателен комитет, съставен от външни експерти, който през 2010 г. да позволи определянето на кандидати за поста член на Изпълнителния съвет; посочва, че така определените лица след това ще бъдат изслушани от комисията по икономически и парични въпроси на Европейския парламент, с което консултативната роля на Европейския парламент при оценяването на кандидатите ще бъде официално утвърдена; вследствие на това, на пленарно заседание ще бъде приета резолюция на Европейския парламент, която ще бъде предадена на Съвета, преди той да представи препоръката си на правителствата на държавите-членки;
26. счита, че кризата е показала, че пазарите са предразположени към системни рискове; приветства предложението за създаване на Европейски съвет за системен риск (ЕССР), който ще отправя предупреждения на ранен етап относно бъдещи рискове и дисбаланси на финансовите пазари; отбелязва, че ЕССР трябва да реагира бързо и ефективно на един системен риск още в неговия зародиш; отбелязва, че трябва да съществува качествено определение на „системен риск“, за да се даде възможност за ефективно функциониране на ЕССР; затова призовава ЕЦБ да установи ясни модели и определения и в по-общ план да окаже пълна подкрепа на ефективното функциониране на ЕССР; допълва, че всякакви нови задачи, възложени на ЕЦБ по отношение на ЕССР, следва да не застрашават по никакъв начин независимостта на ЕЦБ;
27. отбелязва ролята на Еврогрупата за развитие на по-тясна координация на икономическите политики в еврозоната; следователно приветства предоставянето на правосубектност на Еврогрупата в Договора от Лисабон; в допълнение препоръчва ЕЦБ да продължи да участва пълноценно в неформалните срещи между членовете на Еврогрупата;
Външното измерение на еврото
28. приветства факта, че еврото допринесе за повишаване на презграничното предоставяне на финансови услуги в еврозоната и по този начин допринесе за високата степен на интеграция на паричния пазар;
29. отбелязва, че статутът на еврото като международна валута продължава да се повишава, като в края на 2008 г. 26,5% от световните валутни резерви са били в евро;
30. счита, че повишаващият се международен статут на еврото ще донесе предимства и отговорности в световен мащаб; счита, че това ще продължи да насърчава държавите-членки, които не са в еврозоната, както и трети държави, да се стремят към членство в еврозоната;
31. счита, че Парламентът следва да работи заедно с ЕЦБ и с другите институции на ЕС, за да продължи да засилва ролята на еврозоната на световната парична и финансова сцена;
32. счита че процесът, който направи възможно приемането на еврото, би следвало да вдъхновява Европейския съюз, когато заема позиция относно бъдещето на международната парична система;
33. счита, че ЕЦБ, националните централни банки и Управителният съвет трябва да признават и зачитат своята социална отговорност спрямо служителите си и обществото и да отдават по-голямо значение на меморандума относно социалните аспекти, изготвен от постоянния комитет на синдикатите на европейските централни банки;
0 0
0
34. възлага на своя председател да предаде настоящата резолюция на Съвета и на Комисията, както и на Еврогрупата и Европейската централна банка.
ИЗЛОЖЕНИЕ НА МОТИВИТЕ
В настоящия доклад се прави оценка на годишния доклад на Европейската централна банка (ЕЦБ) за 2008 г. и действията на ЕЦБ във връзка с продължаващата й реакция на финансовата криза. Тъй като ЕЦБ публикува доклада си през април 2009 г., а европейските избори през юни забавиха изготвянето на доклада на Парламента, неминуемо съществува застъпване, като се вземат предвид политиките на ЕЦБ през 2009 г. Настоящият доклад е съсредоточен основно върху дейността на ЕЦБ във връзка с финансовата и икономическа криза, различията между икономиките в еврозоната, изострени от кризата, стратегията на ЕЦБ за изход и управлението на ЕЦБ.
Две години финансови сътресения
Финансовата и икономическа криза доведе до най-големия икономически спад след 30-те години на 20-и век. В действителност, от създаването на ЕЦБ до днес, последните две години бяха най-трудните за нея в качеството й на пазител на паричната и ценовата стабилност. След относително благоприятния период на икономически растеж в повечето европейски държави през 90-те години на 20-ти век и първите години на настоящото хилядолетие, тя беше принудена да реагира на кризата, която разклати из основи финансовия и политическия свят. Икономиките на повечето от нейните държави-членки бяха подложени на „стрес-тест“, но не чрез симулиран модел (както често беше правено преди това), а в реално време и с последици, които бяха твърде истински.
През 2008 г. ръстът на БВП в еврозоната беше едва 0,7% и по времето, когато настоящият доклад ще бъде гласуван на пленарно заседание, вече ще са публикувани плашещите статистики за значителен икономически спад и необичайни бюджетни дефицити, заедно с прогноза за много бавно връщане към състояние на растеж през 2010 г. и 2011 г.
Повечето държави-членки се сблъскват с нарастващ бюджетен дефицит и стремително увеличаване на държавния дълг. Икономическите прогнози на Комисията през май 2009 г. предвиждаха бюджетни дефицити в еврозоната в размер средно на 5,3% и държавен дълг в размер средно на 77,7% - цифри, които се очаква на свой ред да се повишат през 2010 г. Въпреки пакетите със стимули, прилагани от държави-членки в цяла Европа, безработицата, в частност сред младежите под 25 год., се повиши рязко и е вероятно да продължи да се повишава през 2010 г. Нарасналият държавен дълг и дефицити, обаче, се дължат в голяма степен на спада в данъчните приходи и увеличените разходи в социалната сфера, наред с мерките за бюджетно стимулиране, които се оценяват на около 1,5% от БВП на ЕС. Може да отнеме дълги години, преди тези дефицити, предизвикани от финансовата криза, да се върнат на равнищата от 2006 г. и 2007 г.
Действията на ЕЦБ в отговор на кризата
Основната задача на ЕЦБ съгласно Договорите за ЕС е да поддържа „ценова стабилност“. Въпреки че когато достигна върховото си ниво от 4% през юни и юли 2008 г. инфлацията беше много над горната граница от 2%, която ЕЦБ сама беше определила, темповете на инфлация оттогава намаляват бързо и вече достигнаха отрицателни равнища.
Наред с тези икономически показатели, ЕЦБ, след като през юни 2008 г. взе решение да увеличи лихвените проценти с 25 базисни пункта до 4,25%, ги понижи постепенно от 4,25% до 2% между октомври 2008 г. и януари 2009 г. и след това до 1% през май 2009 г., в опит да съживи кредитирането.
Следва да се отбележи, че в отделни моменти изглеждаше, сякаш намаленията на лихвените проценти не са толкова радикални, колкото тези, предприети от други централни банки, като Федералния резерв на САЩ и централната банка на Обединеното кралство (Bank of England). В действителност този възглед беше споделян от много политически и икономически наблюдатели.
Но основната задача на ЕЦБ по време на кризата беше да увеличи значително създадените от нея през 2007 г. възможности за предоставяне на ликвидност чрез специални мерки, в подкрепа на държавите-членки. ЕЦБ коригира рамката, която използва за управление на ликвидността, най-вече чрез употребата на търгове с фиксиран лихвен процент с пълно разпределение при своите операции на открития пазар, временно стесни коридора, формиран от лихвените проценти по ликвидните улеснения с постоянен достъп, разшири списъка си с активи, допустими като обезпечение, и предостави ликвидност в чуждестранна валута в сътрудничество с други централни банки.
В действителност може да се докаже, че намаляването на основните лихвени проценти на ЕЦБ, в съчетание с промените в оперативната рамка, помогна за намаляване на цената на финансиране на икономиката като цяло. В действителност, обаче, докато експанзионистичните мерки на ЕЦБ по отношение на ликвидността предпазиха много институции от срив, тази ликвидност не винаги достигаше до клиентите, най-вече в ущърб на малките и средните предприятия, на които ще се основава икономическото възстановяване. Вместо това много банки използваха ликвидността най-вече за да укрепят своите собствени позиции.
Задълбочаващи се различия в еврозоната
Въпреки че много икономисти се надяваха паричният съюз да ангажира още повече държавите-членки с провеждането на допълнителни структурни реформи с цел по-пълно икономическо сближаване на държавите-членки, на практика това не се случва в много държави-членки.
В действителност държавите в еврозоната, които към момента, когато започна спадът, имаха по-високи нива на държавен дефицит и дълг, отколкото заложените в Пакта за стабилност и растеж (ПСР), впоследствие имаха по-малка възможност да приложат изключително необходимите пакети със стимули за запазване на работните места, инвестициите и икономическата активност.
Въпреки това кризата засегна всички държави-членки и, към момента на изготвяне на настоящия доклад, двадесет държави-членки не са спазили максималните стойности съгласно ПСР. Изключителните обстоятелства са основание Комисията да предприеме изключителни мерки по отношение на прилагането на ПСР, с оглед избягване на слабо икономическо възстановяване, което след това би имало опустошителни последици по отношение на безработицата и икономическия растеж.
Стратегия за изход
В даден момент ще трябва да въведем в действие планирана „стратегия за изход“, при която държавите-членки постепенно намаляват своите пакети със стимули, а ЕЦБ изтегля ликвидността, възлизаща на около 700 милиарда евро, която предостави на банките като част от специалните мерки на ЕЦБ. Докладчикът счита, че подобна „стратегия за изход“ в паричната и фискалната област следва да бъде осъществена едва след като станем свидетели на убедително и устойчиво икономическо възстановяване и призовава за координиране между държавите-членки на сроковете за прилагане на тези стратегии за изход.
Комисията следва да позволи на държавите-членки да продължат да прилагат пакетите със стимули, без да ги принуждава да обърнат този процес чрез прекалено ентусиазирано ранно прилагане на ПСР.
Въпреки това едно от предизвикателствата пред еврозоната през второто десетилетие от нейното съществуване трябва да бъде да съживи процеса на структурни реформи, за да може икономическият съюз да постигне успех, съпоставим с този на паричния съюз. В действителност единствено чрез структурни реформи, съчетани със значителен икономически растеж, можем да преодолеем огромните дефицити и дългове.
Ролята на еврото
Едно от най-големите предимства на еврото е начинът, по който то допринесе за повишаване на презграничното предоставяне на финансови услуги, намаляване на разходите, повишаване на конкурентоспособността и постигане на висока степен на интеграция на европейския паричен пазар.
По подобен начин то запази статута си на международна валута. Над 25% от световните валутни резерви са в евро. Този международен статут ще продължи да насърчава държавите-членки, които в момента не участват в еврозоната, и държави, които не са членки на ЕС, да се стремят към членство в ИПС.
Управление и вземане на решения
Както и неговите предшественици, докладчикът счита, че диалогът по въпросите на паричната политика, провеждан веднъж на три месеца между Парламента и ЕЦБ, започнат от бившия председател на ЕЦБ Дуизенберг и продължен от председателя Трише, е важна част от нашия парламентарен календар и допринася за отчетността на ЕЦБ пред Парламента.
Мерките, които могат да допринесат за тази отчетност, са залегнали в самия устав на ЕЦБ, член 11, параграф 2 от който гласи:
„председателят, заместник-председателят и другите членове на Изпълнителния съвет се назначават ... по общо съгласие между правителствата на държавите-членки на ниво държавни глави или правителствени ръководители, по препоръка на Съвета, след като той се е консултирал с Европейския парламент и с управителния съвет. “
Докладчикът би желал тази процедура да бъде укрепена, по-специално чрез изискването кандидатите, предложени от Съвета, също да подлежат на одобрение чрез гласуване от Парламента.
Реформа на финансовата архитектура на ЕС
И накрая, кризата показа, че пазарите не винаги се самокоригират и че са предразположени към системен риск. Затова докладчикът приветства предложенията, които в момента са подложени на оценка от страна на Парламента, включително преразглеждане на финансовата архитектура в ЕС и по-специално създаването на Европейски съвет за системен риск (ЕССР) – орган, чиято цел е да служи като „пазител“, който ще отправя предупреждения на ранен етап относно системни рискове и дисбаланси на финансовите пазари. Във връзка с това непосредствен приоритет е да се даде качествено определение на „системен риск“, за да се даде възможност за ефективно функциониране на ЕССР.
Преди всичко трябва да се извлекат поуки от кризата. Трябва да възстановим общественото доверие във финансовите институции. Това може да бъде постигнато посредством мерки, които включват по-голяма прозрачност и по-добро управление на риска. Трябва да гарантираме, че криза от подобен размер няма да се повтори отново.
РЕЗУЛТАТ ОТ ОКОНЧАТЕЛНОТО ГЛАСУВАНЕ В КОМИСИЯ
Дата на приемане
27.1.2010 г.
Резултат от окончателното гласуване
+:
–:
0:
35
2
3
Членове, присъствали на окончателното гласуване
Burkhard Balz, Sharon Bowles, Udo Bullmann, Pascal Canfin, Nikolaos Chountis, George Sabin Cutaş, Rachida Dati, Leonardo Domenici, Derk Jan Eppink, Diogo Feio, Markus Ferber, Elisa Ferreira, Vicky Ford, José Manuel García-Margallo y Marfil, Jean-Paul Gauzès, Sven Giegold, Sylvie Goulard, Enikő Győri, Liem Hoang Ngoc, Othmar Karas, Wolf Klinz, Jürgen Klute, Werner Langen, Astrid Lulling, Arlene McCarthy, Ivari Padar, Alfredo Pallone, Anni Podimata, Antolín Sánchez Presedo, Olle Schmidt, Edward Scicluna, Peter Simon, Peter Skinner, Theodor Dumitru Stolojan, Ivo Strejček, Kay Swinburne, Marianne Thyssen, Ramon Tremosa i Balcells
Заместник(ци), присъствал(и) на окончателното гласуване
Sophie Briard Auconie, Danuta Jazłowiecka, Arturs Krišjānis Kariņš, Philippe Lamberts
