20 години награда „Сахаров“: признание за кураж и саможертва
Права на човека
2008-12-02 - 11:25
Наградата "Сахаров" -20 години в подкрепа на защитниците на човешките права От 20 години Европейският парламент връчва наградата „Сахаров“ на хора, които са посветили живота си на това да защитават правата на човека и взаимното разбирателство. Всеки лауреат има своята неповторима история, но те всички споделят общи идеали като свободата на религията и толерантността, свободата на медиите, правата на човека и помирението и демокрацията. Въпреки че техните битки често са ограничени само до една част от света, те докосват всички нас.
Лауреатите са демонстрирали кураж и целенасоченост в постигането на своите цели. Въпреки това, цената винаги е била висока. Те са лежали в затвори, били са преследвани, изгубили са личната си свобода или са били в изгнание и са видели как семействата им страдат, тъй като онези, които са търсили начини да ги подтиснат, са вземали на прицел най-близките им хора. Въпреки опасностите и загубите, те никога не са се предали благодарение на силната си вяра в ценностите, свързани с правата на човека, и справедливостта.
Правата на човека са най-съществени за Европейския парламент.Членовете на ЕП поставят акцент върху нарушаването на правата на човека, посещават райони в затруднение и изготвят законодателство, което да подобри правата на човека. Наградата „Сахаров“ е един от най-открояващите се инструменти на ЕП в областта за правата на човека.
Тази година наградата „Сахаров“ чества своята 20-та годишнина. В това тематично досие Ви представяме лауреатите на наградата през годините.
20081126FCS43055
1988-1990
Nelson Mandela Анатоли Марченко Александър Дубчек Aung San Suu Kyi Нелсън Ролихлахла Мандела (Nelson Rolihlahla Mandela)
Цветът на кожата е наистина видим, толкова видим, че в някои държави хората от различни раси биват дискриминирани и имат много малко права. В Южна Африка е сложен край на политиката на апартейд и расово разделение едва през деветдесетте години. Нелсън Мандела е най-видният активист срещу апартейда и като лидер на Конгреса на африканските нации, той представя съпротивата на чернокожите срещу потисническия режим. Той прекарва 27 години в затвора, но е наясно, че стаената омраза не е пътят напред. Ето защо, след като става президент на Южна Африка, той насърчава силно политиката на помирение между бели и чернокожи южноафриканци. Г-н Мандела, заедно с Анатоли Марченко, печели първата награда „Сахаров“ през 1988 г.
Анатоли Марченко (Anatoli Marchenko )
Отдадеността на защитата на правата на човека и демокрацията може да бъде въпрос на живот и смърт. Съветският дисидент от украински произход Анатоли Марченко е работник, който се превръща в активист за правата на човека. В резултат на това той прекарва 20 години в затвори и трудови лагери, като по-късно описва в своите книги жестоките условия там. Един от начините, които използва, за да подчертае проблемите, свързани с човешките права, са гладните стачки. Тази през 1986 г. се оказва фатална. В затвора, той отказва да се храни три месеца, като в същото време призовава за освобождаването на всички политически затворници в СССР. Умира на 48 години. Той е единственият човек, получил наградата „Сахаров“ посмъртно – през 1988 г.
Александър Дубчек (Alexander Dubček)
Александър Дубчек предизвиква промяна, когато придобива власт и влияние след издигането си в системата до първи секретар на чехословашката комунистическа партия. Словашкият политик Александър Дубчек става лицето на реформисткото движение в Чехословакия през 1968 г. Неговата цел е да промени стандартния съветски модел на социализма и да създаде „социализъм с човешко лице“. Парламентът връчва наградата „Сахаров” на Дубчек веднага след Нежната революция през 1989 г.
Aung San Suu Kyi
Политическата партия „Национална лига за демокрация“ в Бирма печели парламентарните избори през 1990 г. Вместо нейният най-изявен член Aung San Suu Kyi да стане министър-председател, тя е вкарана в затвора от управляващата военна хунта с цел да се заглуши нейния призив за демокрация. Оттогава Suu Kyi е прекарала над 13 години под домашен арест. Представете си: без да пътува, без комуникация с външния свят, отделена от децата и съпруга си, който умира в Англия докато тя е все още в Бирма. Европейският парламент награждава нейния кураж и отдаденост на ценностите на демокрацията и мира през 1990 г.
1991-1994
Adem Demaçi Les Madres de la Plaza de Mayo Oslobodjenje Taslima Nasreen Адем Демачи
Проблемите, свързани с правата на човека, не са присъщи само за Азия или Африка, те могат да се срещнат и в Европа. Двама лауреати на наградата са свързани с Косово. Писателят и политик Адем Демачи прекарва 32 години в затвора, лишен от свобода заради своята борба за основните права на албанците в Косово. Докато е в затвора, той продължава да привлича вниманието към тежкото положение на албанското малцинство в тогавашна комунистическа Югославия. След освобождаването си, той продължава да се бори за своите идеали като помага за помирението на етническите групи в Косово и завръщането на бежанците. Той получава наградата „Сахаров“ през 1991 г.
Майките от площад „Май“ (Las Madres de la Plaza de Mayo)
Представете си, че потиснически диктаторски режим е отвлякъл сина или дъщеря ви и вие нямате информация за тях с години. Такъв е случаят с 14 аржентински майки. През 1977 г. те се събират на площад „Май“ в Буенос Айрес и решават да отправят призив към аржентинския президент – така те основават движението „Las Madres de la Plaza de Mayo“. Трийсет години тези майки търсят начин да се съберат с децата си. С времето движението прераства в борба за независима съдебна система, политическа промяна и мир. Всеки четвъртък следобед майките се срещат на площад „Май“ и обикалят половин час, като носят бели шалове, символизиращи мир. Европейският парламент награждава тяхната непоколебимост и кураж през 1992 г.
Вестник „Освобождение” (Oslobodjenje)
Много журналисти не гледат на своята професия като на работа, а като на мисия. Кой ще предаде последните новини, ако не ние? Такъв е и случаят с около 70 служители на балканския вестник „Oslobodjenje“, които получава наградата „Сахаров“ през 1993 г. за своите усилия и постоянство в защитата на Босна и Херцеговина като мултиетническа държава. Наградата е присъдена, за да изрази признателност на смелите служители на вестника, които са рискували собствения си живот, за да гарантират ежедневното излизане на вестника, дори и под обстрела на сръбската артилерия. Последната разрушава офисите на вестника и принуждава служителите да се крият в противоатомното убежище на една сграда, от където те продължават своята работа.
Taslima Nasreen
„Всеки, който не се бори ежедневно за свободата и живота си, не заслужава нито едното от двете.“ Taslima Nasreen цитира думите на Гьоте, когато получава наградата „Сахаров” през 1994 г. Тя е отдала живота си на това да спре потисничеството над жените и религиозния фундаментализъм в Бангладеш. Написала е много статии, предизвикали жестока критика и смъртни заплахи от страна на религиозните фундаменталисти. След много години живот под заплаха, г-жа Nasreen моли за помощ Европейския парламент. Чрез резолюция ЕП призова правителството в Бангладеш да гарантира сигурността й. Въпреки това тя остава изложена на опасност и е принудена да напусне страната си през 1999 г.
1995-1998
Leyla Zana Wei Jingsheng Salima Ghezali Ibrahim Rugova Лейла Зана (Leyla Zana)
Мирът и диалогът предлагат път за помирение на нациите. Първата жена-депутат от кюрдски произход, Лейла Зана прилага това мото за отношенията между кюрди и турци. Тя започва дейността си като защитава правата на своя арестуван съпруг и продължава да защитава правата на човека и да се бори за мирно и демократично решение на конфликтите между турското правителство и кюрдското население. През 1994 г., заедно с други свои колеги, тя е осъдена на 15 години затвор заради принадлежността си към незаконна организация – Кюрдската работническа партия. Парламентът й присъжда наградата „Сахаров“ през 1995 г., но тя я получава лично чак девет години по-късно - след своето освобождаване.
Уей Джингшенг (Wei Jingsheng)
Жестоките условия в затвора са ежедневие за лауреата от 1996 г. – китайския дисидент Уей Джингшенг. Въпреки че в началото подкрепя Културната революция на Мао, по-късно той се разочарова и започва да подкрепя демокрацията и правата на човека. През 1978 г. той поставя плакат на „Стената на демокрацията“ в Пекин, с който призовава за демократизацията на Китай. След това и други свои действия, той е обвинен в заговор за сваляне на правителството и е изпратен в затвора за 15 години. Той се наслаждава на свободата си само две години след своето освобождение през 1993 г., защото продължава да критикува липсата на демокрация и отново се озовава зад решетките. Поради неговото влошаващо се здраве и силен международен натиск, китайското правителство го освобождава през 1997 г. В момента той живее в САЩ.
Salima Ghezali
Някои хора смятат, че медиите са най-добрия начин за разпространение на тяхното послание. Лауреатът от 1997 г., алжирката Salima Ghezali, създава свой собствен вестник, за да насърчи свободата на медиите и правата на жените. В своите статии тя говори открито против цензурата и лошото отношение към журналистите в Алжир, както и за необходимостта да бъде намерено решение на кризата в страната, като посочва големия брой жертви сред гражданите и журналистите. Нейната работа поражда критика от страна на алжирските власти, които закриват вестника. Независимо от това, тя продължава да се бори за своите цели и за бъдещ демократичен Алжир.
Ибрахим Ругова
Мирната борба е мото и на втория косовски лауреат. Ибрахим Ругова е политически лидер на косовските албанци и е един от 215-те, подписали се срещу решението на Милошевич да промени статута на Косово. Убеден в значението на мира, той застава начело на мирна опозиция срещу сръбския режим и продължава да подкрепя независимостта на Косово, като същевременно е силно против употребата на сила като средство за постигането й. Г-н Ругова е обявен за президент на Република Косово през същата година, през която получава наградата „Сахаров“ – 1998 г.
1999-2001
Xanana Gusmão ¡Basta Ya Nurit Peled-Elhanan Izzat Ghazzawi Dom Zacarias Kamwenho Шанана Гусмао (Xanana Gusmão)
В продължение на повече от две десетилетия хората в Източен Тимор се борят за независимост. По време на опита на Индонезия да дестабилизира страната чрез насилие и натиск, Шанана Гусмао успя да обедини опозицията в Източен Тимор. Дори след като е арестуван, той следва идеалите си и се бори за мир и солидарност за хората в региона. Парламентът призна неговите усилия през 1999 г. Неговата мечта се сбъдва през 2002 г., когато Източен Тимор става независима държава. Шанана Гусмао е избран за нейния първи президент.
¡Basta Ya!
Повечето граждани на Европейския съюз живеят в мир, но това не е така за тези, които са родени в северната част на Испания. Хората, живеещи в Баския регион, са жертви на терористични атаки от 60-те години насам. Като организация, противопоставяща се на терористите, ¡Basta Ya! е съставена от хора и групи, които мобилизират другите срещу тероризма. Движението предлага и помощ за жертвите на терористични атаки. ¡Basta Ya! получава наградата „Сахаров“ през 2000 г.
Нурит Пелед-Елханан
Израелката Нурит Пелед-Елханан губи 14-годишната си дъщеря по време на самоубийствен бомбен атентат в Йерусалим. Въпреки това, Нурит Пелед-Елханан не губи надежда и намира вътрешни сили да насърчава активно диалога между двете общности.
Изат Газауи
Покойният палестинец Изат Газауи пише романи за страданията, причинени от израелската окупация на палестинските територии. Той също е изгубил дете в конфликта и е вкарван няколко пъти в затвора от израелските власти за своите политически дейности
Dom Zacarias Kamwenho
Хората, живеещи в Ангола след обявяването на нейната независимост през 1970 г., едва ли са очаквали, че гражданската война, която избухва скоро след това, ще продължи цели 26 години. Резултатите са опустошителни: една трета от населението е изселено, много жени стават жертва на изнасилвания, а невинността на детството е опорочена от феномена на децата-войници. Няколко религиозни лидери и граждански сдружения търсят мирно решение. Един от тях е архиепископ Dom Zacarias Kamwenho. Заедно с други активисти, той участва в мирните преговори, които довеждат до прекратяване на огъня през 2002 г. През 2001 г. Европейският парламент възнагради неговия кураж и призива му за помирение.
2002-2004
Oswaldo Payá Kofi Annan and the UN secretariat Асоциация на журналистите в Беларус Освалдо Пая (Oswaldo Payá)
Можете ли спечелите срещу диктатура с легални средства? Освалдо Хосе Пая Сардиняс би казал "да". Този кубински активист не е създал армия от бунтовници срещу режима на Фидел Кастро. Вместо това, той продължава да се бори да реформира системата по легален начин. През деветдесетте години на 20-ти век той два пъти се опитва да се кандидатира за кубинския парламент. Въпреки негативната реакция от страна на правителството, той става съосновател на проекта „Варела“, който има за цел да осигури свобода на изразяването, свободни плуралистични избори и освобождаването на всички политически затворници. Около 25 000 кубинци подписват тези искания. Въпреки подкрепата, Хавана не само игнорира призива за референдум, но и през март 2003 г. осъжда две трети от активистите (75 човека) на дългосрочно лишаване от свобода. Той получи наградата през 2002 година.
Кофи Анан и ООН
Организацията на обединените нации е основана върху убеждението, че признаването на достойнството и равните права на всички хора ще доведе до свобода, справедливост и мир в света. ООН преследва тази цел повече от 60 години. Това често е битка с риск за човешкия живот. Такъв е случаят с Върховния комисар по правата на човека Серхио Виейра де Мело, който бе убит в Ирак през 2003 г., където е бил специален пратеник на Генералния секретар на ООН Кофи Анан. Когато ЕП присъжда наградата „Сахаров“ на Кофи Анан и всички служители на ООН през 2003 г., това е прието като признание за техните усилия да постигнат мир и като начин да бъдат почетени всички служители на ООН, загубили живота си в тази борба.
Асоциация на журналистите в Беларус
Борбата за свободни медии в Европа все още не е приключила. Цензурата, тормозът и криминалното преследване са честа практика по отношение на журналистите в Беларус. За щастие, те не са оставени сами. Асоциацията на журналистите в Беларус е известна със своя ангажимент и борба за свобода на словото и свобода на информацията за правата на човека. Нейните цели включват създаването и насърчаването на независим и професионален журнализъм в Беларус. Асоциацията получава наградата през 2004 г.
2005
Дами в бяло „Репортери без граници“ Hauwa Ibrahim „ Дами в бяло“ (Damas de Blanco)
Белият цвят е символ и на кубинското движение „Дами в бяло“. Тази група майки и дъщери провеждат мирни протести срещу затварянето на техните съпрузи и синове, които са арестувани заради критика срещу липсата на политическа свобода в страната. Те стават активни през 2003 година, след лишаването от свобода на около 80 дисиденти. Отначало дамите се съсредоточават върху писането на писма до правителството. След това решават да излязат на улицата. Можете да ги видите всяка неделя на религиозни служби в Хавана, след което те излизат отвън и призовават за освобождаването на техните мъже. Облечени в бяло, като символ на чистота и невинност, „Дами в бяло“ са се посветили на спазването на правата на човека, но същевременно критикуват и липсата на политическа свобода в страната. „Дами в бяло“ получават наградата „Сахаров“ през 2005 г.
„Репортери без граници“
Работата на журналистите може да бъде доста опасна, особено ако те работят в недемократична държава или във военна зона. Един от най-известните поддръжници на свободните медии е „Репортери без граници“ – неправителствена организация със седалище в Париж. Нейните кампании имат за цел да повишат информираността за значението на свободата на пресата и за журналистите, които са жертва на преследване, лишаване от свобода или налагане на цензура. Чрез широка мрежа от национални и регионални клонове, организацията работи активно на пет континента. В своята борба срещу налагането на цензура, организацията публикува и статии, които са били забранени в държавата, в която са писани, и предлага практическа подкрепа - от предоставяне на безвъзмездни средства на семействата на лишени от свобода журналисти до бронирани „прес“ жилетки за онези, които работят във военни зони. Организацията получи наградата „Сахаров“ през 2005 г.
Hauwa Ibrahim
Ампутация на ръката като наказание за кражба? Пребиване до смърт с камъни за прелюбодейство? Смята се, че тези практики принадлежат на средните векове. Не и в Северна Нигерия, обаче, където все още се прилага екстремна форма на ислямския закон шериат. Hauwa Ibrahim е една от малкото жени-адвокати, които се борят за правата на човека и срещу религиозния фундаментализъм в страната. Чрез своята работа, тя е била адвокат на защитата по няколко дела, свързани със смъртна присъда или жестоко наказание. Тя е и силен поддръжник на образованието, в което вижда начин за засилване на позицията на жените и най-добрата защита за тези, които са изправени пред най-големи лишения. Hauwa Ibrahim получава наградата „Сахаров“ през 2005 г.
2006-2008
Александър Милинкевич Salih Mahmoud Osman Hu Jia Александър Милинкевич (Aliaksandr Milinkevich)
Години наред Беларус е наричана последната диктатура в Европа. Лауреатът на наградата „Сахаров“ за 2006 г., Александър Милинкевич е посветил живота си на това да превърне своята страна в демократична държава, в която напълно се спазват правата на човека. Като се кандидатира официално за президент от името на обединената демократична опозиция в Беларус, г-н Милинкевич представя алтернатива на режима, наложен от Александър Лукашенко. Въпреки това, г-н Лукашенко печели изборите през 2006 г. Макар и ЕС да казва, че резултатите са били фалшифицирани, Милинкевич успява да получи подкрепата на повече от 6% от населението. Оттогава до сега той е постоянно арестуван и задържан под различен претекст.
Сали Махмуд Осман (Salih Mahmoud Osman)
Судан се е превърнал в синоним на нестабилност и страдание. Въпреки постоянната опасност, има смели хора, които помагат на жертвите от гражданските войни. Един от тях е Сали Махмуд Осман. Той осигурява правна и медицинска помощ на онези, чиито човешки права са били нарушени. Той плаща висока цена. Суданското правителство го вкарва в затвора за повече от седем месеца, а членове на семейство му са убити или изхвърлени от домовете си от милициите. Въпреки това, той продължава да води борба за справедливост и в момента е член на националния парламент на Судан. Г-н Осман получава наградата „Сахаров“ през 2007 г.
Hu Jia (Ху Джия)
Тази година наградата "Сахаров" бе присъдена на китайския защитник на правата на човека Ху Джия. Официалното връчване на наградата ще бъде ба 17 декември в Страсбург.
Ху Джия е виден активист за защита на правата на човека и дисидент в Китайската народна република. Той защитава широк кръг от каузи, включително екологични въпроси, застъпничество за болните от ХИВ/СПИН и апелира за официално разследване на кървавите събития на площад „Тянанмън” от 1989 година. Той е и координатор на „движението на босите адвокати".
BG
1
PHOTO
20081126PHT43097.jpg
BG
2
DIAPOPHOTO
20081028PHT40774.jpg
BG
3
DIAPOPHOTO
20081124PHT43002.jpg
BG
4
DIAPOPHOTO
20081124PHT43004.jpg
BG
5
DIAPOPHOTO
20081124PHT42998.jpg
BG
6
DIAPOPHOTO
20081028PHT40770.jpg
BG
7
DIAPOPHOTO
20081103PHT41257.jpg
BG
8
DIAPOPHOTO
20081110PHT41696.jpg
BG
9
DIAPOPHOTO
20081124PHT42990.jpg
BG
10
DIAPOPHOTO
20081028PHT40772.jpg
BG
11
DIAPOPHOTO
20081124PHT42996.jpg
BG
12
DIAPOPHOTO
20081110PHT41690.jpg
BG
13
DIAPOPHOTO
20081028PHT40768.jpg
BG
14
DIAPOPHOTO
20081028PHT40778.jpg
BG
15
DIAPOPHOTO
20081103PHT41261.jpg
BG
16
DIAPOPHOTO
20081028PHT40766.jpg
BG
17
DIAPOPHOTO
20081028PHT40764.jpg
BG
18
DIAPOPHOTO
20081028PHT40776.jpg
BG
19
DIAPOPHOTO
20081124PHT43000.jpg
BG
20
DIAPOPHOTO
20081028PHT40780.jpg
BG
21
DIAPOPHOTO
20081110PHT41694.jpg
BG
22
DIAPOPHOTO
20081103PHT41259.jpg
BG
23
DIAPOPHOTO
20081110PHT41692.jpg
BG
24
DIAPOPHOTO
20081124PHT42994.jpg
BG
25
DIAPOPHOTO
20081124PHT42992.jpg
BG
26
DIAPOPHOTO
20081124PHT42988.jpg
BG
27
DIAPOPHOTO
20081022PHT40473.jpg
-//EP//DTD IM-PRESS 20050901 FEA DOC XML V0//EN
-//EP//STYLESHEET IM-PRESS 20050901 FEA DOC XML V0//EN
