A7-0337/2011
10.10.2011
ДОКЛАД
относно препоръката на Съвета за назначаване на член на Изпълнителния съвет на Европейската централна банка
(14862/2011 – C7‑0312/2011 – 2011/0806(NLE))
Комисия по икономически и парични въпроси
Докладчик:
Sharon Bowles
PE 473.807v02-00
СЪДЪРЖАНИЕ
ПРЕДЛОЖЕНИЕ ЗА РЕШЕНИЕ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ
ПРИЛОЖЕНИЕ (1): АВТОБИОГРАФИЯ НА JÖRG ASMUSSEN
ПРИЛОЖЕНИЕ (2): ОТГОВОРИ НА JÖRG ASMUSSEN ПО ВЪПРОСНИКА
РЕЗУЛТАТ ОТ ОКОНЧАТЕЛНОТО ГЛАСУВАНЕ В КОМИСИЯ
ПРЕДЛОЖЕНИЕ ЗА РЕШЕНИЕ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ
относно препоръката на Съвета за назначаване на член на Изпълнителния съвет на Европейската централна банка
(14862/2011 – C7‑0312/2011 – 2011/0806(NLE) )
(Консултация)
Европейският парламент ,
– като взе предвид препоръката на Съвета от 4 октомври 2011 г. (14862/2011)
ОВ L 0, 0.0.0000 г., стр. 0. ,
– като взе предвид член 283, параграф 2, втора алинея от Договора за функционирането на Европейския съюз, съгласно който Европейският съвет се е консултирал с Парламента ( C7‑0312/2011 ),
– като взе предвид член 109 от своя правилник,
– като взе предвид доклада на комисията по икономически и парични въпроси ( A7-0337/2011 ),
A. като има предвид, че с писмо от 4 октомври 2011 г. Европейският съвет се консултира с Европейския парламент относно назначаването на Jörg Asmussen за член на Изпълнителния съвет на Европейската централна банка за мандат от осем години, считано от 1 ноември 2011 г.;
Б. като има предвид, че след това комисията по икономически и парични въпроси на Парламента пристъпи към извършването на оценка на акредитивните писма на предложения кандидат, по-специално с оглед на изискванията, посочени в член 283, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, и в контекста на необходимостта от пълна независимост на Европейската централна банка, съгласно член 130 от ДФЕС, както и че при извършването на тази оценка кандидатът предостави на комисията автобиография, както и своите отговори на изпратения му писмен въпросник;
В. като има предвид, че впоследствие, на 10 октомври 2011 г., комисията проведе изслушване на кандидата, продължило час и половина, по време на което той направи встъпителна декларация, а след това отговори на въпросите, зададени от членовете на комисията;
1. изказва положително становище относно препоръката на Съвета за назначаване на Jörg Asmussen за член на Изпълнителния съвет на Европейската централна банка;
2. възлага на своя председател да предаде настоящото решение на Европейския съвет, на Съвета и на правителствата на държавите-членки.
ПРИЛОЖЕНИЕ (1): АВТОБИОГРАФИЯ НА JÖRG ASMUSSEN
Автобиография
Jörg Asmussen
Роден във Flensburg през 1966 г.
Държавен секретар в германското Федерално министерство на финансите
Професионална кариера
От юли 2008 г. Държавен секретар във Федералното министерство на финансите, отговарящ за:
- Генерална дирекция I (Фискална политика и макроикономически въпроси)
- Генерална дирекция VII (Политика относно финансовите пазари)
- Генерална дирекция E (Европейска политика)
От март 2003 г. до Генерален директор на Генерална дирекция VII
юни 2008 г. Политика относно финансовите пазари
От октомври 2002 г. до Директор на Дирекция Е А
февруари 2003 г. Отговарящ за основните проблеми в сферата на европейските въпроси;
общи финансови проблеми, свързани с европейските въпроси
От юли 1999 г. до Началник на кабинета и личен секретар
октомври 2002 г. на федералния министър на финансите
От 1998 г. до 1999 г. Личен секретар на държавния секретар
Отговорностите на държавния секретар обхващаха европейските въпроси, паричните въпроси и въпросите, свързани с отпускането на кредити, както и международната финансова и парична политика
От 1996 г. до 1998 г. Член на ръководството в Отдела за международно икономическо и парично развитие, Международен валутен фонд и срещи на най-високо равнище, посветени на икономиката
От 1996 г. Федерално министерство на финансите, Берлин
От 1994 г. до 1996 г. Ръководител на проект в областта на европейската политика във връзка с икономиката, социалните въпроси и
пазара на труда в базирания в Кьолн „Institut für Sozialforschung und Gesellschaftspolitik GmbH” – институт за социологически проучвания
Членство и мандати
- член на Икономическия и финансов комитет на ЕС и Работната група в рамките на Еврогрупата
- представител на Германия по финансовите въпроси на срещите на Г-7 и Г-20
- член на Съвета за финансова стабилност
- заместник-гуверньор на Световната банка
- заместник-гуверньор на Европейската банка за възстановяване и развитие
- председател на Генералния съвет на германския Федерален орган за финансов надзор
- член на Надзорния съвет на „Deutsche Telekom AG”
- член на Надзорния съвет на „Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit” (GIZ)
- и.д. представител на Германия на заседанията на „шерпите” в рамките на Г-20
- председател на Работната група на Г-20 по въпросите на международната парична система (МПС)
- Световен икономически форум: член на Управителния съвет за проекта относно бъдещето на международната парична система
- член на Групата на настоятелите по отношение на принципите за стабилни капиталови потоци и справедливо преструктуриране на дълга
Образование
От 1991 г. до 1992 г. Магистърска степен по бизнес администрация от Университета „Бокони”, Милано
От 1988 г. до 1994 г. Икономически науки в Университета в Гисен и
Университета в Бон. Квалификация: Diplom-Volkswirt (висше икономическо образование); специализация: парична политика
ПРИЛОЖЕНИЕ (2): ОТГОВОРИ НА JÖRG ASMUSSEN ПО ВЪПРОСНИКА
А. Лична и професионална информация
1. Моля да очертаете основните аспекти от Вашия професионален опит в областта на паричните, финансовите и бизнес въпроси.
По време на професионалната си кариера съм бил ангажиран с различни аспекти на паричните, финансови и бизнес въпроси при изпълнението на различните длъжности, които съм заемал.
Преди да се присъединя към Министерството на финансите на Германия през 1996 г., работих като проектен мениджър в Institut für Sozialforschung und Gesellschaftspolitik GmbH , институт за научни изследвания и консултантска дейност в Кьолн. Управлявах проекти по програма ФАР в присъединяващите се държави в Източна Европа и в балтийските страни. Първата ми длъжност в Министерството на финансите (1996–1998 г.) беше в отдела, отговарящ за въпросите на световната икономика, МВФ и Г-7, по време на кризата в Азия. Между 1999 г. и 2002 г. бях първо личен секретар на държавен секретар, а след това станах личен секретар и началник на кабинета на министъра. През октомври 2002 г. поех поддирекция в дирекция „Европейска политика“, а през март 2003 г. бях повишен и станах генерален директор на дирекция „Политика относно финансовите пазари“, като останах на тази длъжност повече от пет години.
След назначаването ми за държавен секретар в Министерството на финансите през юли 2008 г. съм имал широкообхватни отговорности във връзка с паричните, финансовите и бизнес въпроси. Понастоящем отговарям за три (от девет) дирекции:
Дирекция I – въпроси на фискалната политика и макроикономически въпроси, международна финансова и парична политика, играе ролята на вътрешен мозъчен тръст на министерството по въпросите на икономическата политика, но също така отговаря за оперативни задачи, като разпределянето на средствата от пакета за икономическо стимулиране през 2009 г. и администрирането на схемата за федерални гаранции. Поддирекцията по международните въпроси отговаря, наред с другото, за процедурите на финансовите министри от Г-7 и Г-20, МВФ, двустранните отношения извън Европа, многостранните банки за развитие и преструктурирането на дълга.
Дирекция VII – политика относно финансовите пазари, се занимава с регулирането на финансовия пазар в областта на банкирането, застраховането, управлението на активи и ценните книжа на международно (Съвет за финансова стабилност и Г-20), европейско и национално равнище. Освен това Дирекция VII отговаря за надзора над Федералната агенция за дълга (Finanzagentur), банковата група KfW, Федералната агенция за стабилизиране на финансовия пазар (FMSA) и Федералния орган за финансов надзор (BaFin).
Дирекция Е – Европейска политика, е нашата основна дирекция, която се занимава с всички въпроси, свързани с настоящата криза на държавния дълг в някои периферни държави от еврозоната. Тя отговаря за Европейския паричен съюз, включително въпросите, свързани с ЕЦБ, и двустранните отношения в Европа. В допълнение към това, всички свързани с бюджета въпроси на европейската политика и Европейската инвестиционна банка (ЕИБ) се разглеждат в Дирекция Е.
От ноември 2009 г. до януари 2011 г. отговарях също така за поддирекцията за федерално имущество, по-специално федералните недвижими имоти, както и за постприватизационната агенция (post-Treuhandanstalt).
Освен това съм заемал различни постове в надзорни съвети на федерални холдингови дружества и агенции. В момента съм член на надзорния съвет на „Deutsche Telekom AG” и на „Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit GmbH” (GIZ – агенцията за икономическо сътрудничество и развитие към федералното правителство). Председател съм на междуведомствения управителен комитет на Федералната агенция за стабилизиране на финансовия пазар (FMSA), който беше създаден в края на 2008 г. като схема на Германия за спасяване на банките. Управителният комитет отговаря за политическите решения в областта на стабилизирането на финансовите пазари и преструктурирането на банките. Председател съм на генералния съвет на германския Федерален орган за финансов надзор (BaFin) и съм член на експертната комисия на правителството по въпросите на фондовата борса (Börsensachverständigenkommission).
Откакто станах началник на поддирекция през 2002 г., са ми възлагани значителни управленски отговорности, свързани с организацията на министерството, неговия персонал и бюджет. Трите дирекции, които попадат в моето поле на отговорности, се състоят от седем поддирекции с 43 отдела и около 370 служители.
2. Моля да очертаете основните аспекти от Вашия европейски и международен опит.
От първия ден на кариерата си работя в европейски и/или международен контекст. Моля, вижте отговора на въпрос 1 за подробности.
От 2003 г., когато станах генерален директор на генерална дирекция „Политика относно финансовите пазари“ (която тогава включваше поддирекцията за международна финансова и парична политика), и в още по-голяма степен от момента, в който станах държавен секретар през 2008 г., съм бил член на няколко европейски и международни комитета на високо равнище и съм представлявал Германия, по-специално в качеството на:
- заместник-представител в рамките на Г-7 по финансовите въпроси,
- заместник-представител в рамките на Г-20 по финансовите въпроси,
- през 2011 г. – и.д. представител на федералния канцлер на заседанията на „шерпите” в рамките на Г-20,
- член на Икономическия и финансов комитет (ИФК),
- член на Работната група за еврото (EWG),
- член на Съвета на директорите на Европейския инструмент за финансова стабилност (ЕИФС),
- член на Съвета за финансова стабилност (СФС), член на постоянната комисия на СФС по въпросите на прилагането на стандартите,
- заместник-гуверньор на Световната банка,
- заместник-гуверньор на Европейската банка за възстановяване и развитие (ЕБВР),
- член на Работна група № 3 (РГ 3) на ОИСР.
В качеството на генерален директор на генерална дирекция „Политика относно финансовите пазари“ бях член на Комитета за финансови услуги (КФУ) и председател на специална работна група за финансова интеграция през 2003–2004 г.
Придружавал съм министъра на финансите на Германия на заседанията на равнище министри на Еврогрупата, ЕКОФИН, ЕИБ, ЕБВР, Г-7, Г-8 и Г-20, както и на заседанията на Международния паричен и финансов комитет (IMFC) към МВФ, и съм го представлявал многократно, когато той не е бил в състояние да присъства на заседанията.
В качеството на генерален директор на генерална дирекция „Политика относно финансовите пазари“ отговарях за двустранните отношения с всички държави извън ЕС. На този пост дейността ми беше съсредоточена върху САЩ, Китай и африканските държави. В качеството на държавен секретар отговарях за всички двустранни отношения на Министерството на финансите във и извън Европа. На този пост в центъра на вниманието определено бяха държавите-членки на ЕС, но продължих да поддържам тесни връзки по-специално със САЩ и африканските държави, доколкото ми позволяваше времето.
През 2011 г. станах съпредседател на Работната група на Г-20 (състояща се от служители от финансови министерства и централни банки) по въпросите на реформата в международната парична система. Член съм на управителния съвет на проекта на Световния икономически форум относно бъдещето на международната парична система и бях включен в Групата на настоятелите по отношение на принципите за стабилни капиталови потоци и справедливо преструктуриране на дълга.
3. Моля да очертаете основните аспекти от Вашата академична подготовка и най-значими публикации по въпросите на паричната и икономическата политика и финансовото регулиране.
Учил съм икономика в университетите в Гисен и Бон от 1988 г. до 1994 г. и съм специализирал парична и валутна политика в Института за международна икономическа политика в Бон. Получих магистърска степен в Бон с дисертация на тема „Последиците от инфлацията за растежа – теоретичен и емпиричен анализ“ („Die Implikationn von Inflation für Wachstum – eine theoretische und empirische Analyse“). През 1991–1992 г. участвах в програма за придобиване на магистърска степен по бизнес администрация в Университета „Бокони” (Scuola di Direzione Aziendale) в Милано, Италия. Там специализирах стратегия и организация.
Публикувал съм следните статии и трудове:
- Asmussen, Jörg; Bruch, Eva: Nobelpreis für die Spieltheorie: Die Methoden der Spieltheorie und ihre Anwendung auf Arbeitsmarktfragen, 1995 г.
- Asmussen, Jörg; Schneider, Carsten: Haushaltskonsolidierung heißt Gerech-tigkeit für kommende Generationen, 2002 т.
- Asmussen, Jörg; Rating-Agenturen und Finanzaufsicht;
Betriebswirtschaftliche Forschung und Praxis, Heft 3/2005 г.
- Asmussen, Jörg; Mai, Stefan; Nawrath, Axel: Zur Weiterentwicklung der EU-Finanzmarktintegration; Zeitschrift für das gesamte Kreditwesen 4/2004 г.
- Asmussen, Jörg; Ein Jahr Pfandbriefgesetz aus Sicht des Bundesministeri-ums der Finanzen;
Immobilien & Finanzierung, юли 2006 г.
- Asmussen, Jörg; Verbriefungen aus Sicht des Bundesfinanzministeriums;
Zeitschrift für das gesamte Kreditwesen 19/2006 г.
- Asmussen, Jörg; Politische Antworten auf die Finanzmarktkrise;
Neue Gesellschaft Frankfurter Hefte 11/2008 г.
- Asmussen, Jörg; Politische Antworten auf die Finanzmarktkrise;
WPg - Die Wirtschaftsprüfung, 15 ноември 2008 г.
- Asmussen, Jörg; Der Pfandbrief - eine Stütze des deutschen Finanzsystems;
Immobilen & Finanzierung 23 – 2008 г.
- Asmussen, Jörg; Овладяване на глобални финансови кризи: перспективата на Германия;
The Washington Quarterly, юли 2009 г.
- Asmussen, Jörg; Finanz- und wirtschaftspolitische Herausforderungen für Deutschland und Europa;
ifo Schnelldienst 4/10, 26 февруари 2010 г.
- Asmussen, Jörg; Die KfW als Partner des Bundes und der Wirtschaft in der Krise;
Unternehmermagazin 3/2010, юни 2010 г.
- Asmussen, Jörg; Restrukturierungsverfahren für Kreditinstitute;
Die Wirtschaftsprüfung 13/2010, 1 юли 2010 г.
- Asmussen, Jörg; Neue Eigenkapital- und Liquiditätsvorschriften;
VDMA-Nachrichten, октомври 2010 г.
- Asmussen, Jörg; Die Verhandlungsziele der Bundesregierung bei der EU-Umsetzung von Basel III;
Recht der Finanzinstrumente 2/2011, 21 март 2011 г.
- Asmussen, Jörg; Umbruch im Weltwährungssystem: Sollte die Zeit freier Wechselkurse beendet werden?;
ifo Schnelldienst 7/11, 8 април 2011 г.
- Asmussen, Jörg; Position des BMF zur Reform der EU-Einlagensicherungsrichtlinie;
Zeitschrift für das gesamte Kreditwesen 15/2011, 1 август 2011 г.
Освен това съм публикувал редица статии във вестници и понастоящем работя върху два тома събрани издания. Единият е за еврото („Еврото: минало, настояще и бъдеще“) – събрани материали за валутите, с редактор Sara Eisen от „Bloomberg”, и ще бъде публикуван от McGraw Hill в края на 2011 г. Другият разглежда финансовата криза и развиващите се страни – събрани материали за помощта за развитие, и ще бъде публикуван през 2012 г.
4. Кои са най-важните решения, във вземането на които сте участвали през професионалния си живот?
Участвал съм във вземането на много решения на национално, европейско и международно равнище по икономически и финансови въпроси; най-важните от тях са:
- От възникването на кризата на държавния дълг в някои периферни държави от еврозоната участвам активно в управлението на кризата, в това число, наред с другото, в учредяването на ЕИФС, реформата на икономическото управление в еврозоната, изготвянето на ЕМС.
- След колапса на „Lehman Brothers” през есента на 2008 г. координирах, заедно с Jens Weidmann, който по онова време работеше в кабинета на канцлера, реакцията на правителството на Германия на финансовата криза, в това число, наред с другото, стабилизирането на банката „Hypo Real Estate” (HRE), изготвянето на проектозакон за стабилизирането на финансовия пазар, създаването на Фонда (по-късно – Агенция) за стабилизиране на финансовите пазари (SoFFin/FMSA), и станах председател на неговия междуведомствен управителен комитет. В това свое качество по-късно се занимавах, наред с другото, със случаите на „WestLB” и „Commerzbank”. Тази задача включваше не само националното равнище, но и европейското (аспектите на държавната помощ) и международното координиране на реакцията.
- Като противодействие на прехвърлянето на финансовата криза в реалната икономика, през 2009 г. правителството на Германия реши да създаде пакет за икономическо стимулиране и аз участвах в създаването и прилагането му и бях член на междуведомствения управителен комитет на така наречения Фонд за Германия (Deutschlandfonds). По този начин се занимавах, наред с другото, със спасяването на „Opel”, клона на „General Motors” в Германия.
- Подготвял съм и съм участвал във всички срещи на най-високо равнище на лидерите на Г-20 до момента, по-специално във връзка с програмата за финансово възстановяване и реформи след финансовата криза. Важни срещи на най-високо равнище преди това бяха срещата на Г-8 през 1999 г. в Кьолн, на която беше разгледано двустранното облекчаване на дълга, и срещата на Г-8 в Гленийгълс през 2005 г., на която беше разгледано многостранното облекчаване на дълга. На срещата на най-високо равнище на Г-20 в Сеул през 2010 г. активно участвах в разработването на пакета за реформи на МВФ.
- По отношение на регулирането на финансовите пазари бих искал да подчертая, че отговарях за формулирането на позицията на Германия в преговорите на европейско равнище във връзка, например, с Директивата за пазарите на финансови инструменти, Директивата относно предложенията за поглъщане и Директивата за платежните услуги по време на германското председателство на Съвета през 2007 г. На национално равнище съм ръководил, наред с другото, прилагането на предишните проекти и на „Базел 2”.
5. Имате ли участие в стопански или финансови дружества или някакви други форми на обвързаност, които биха могли да противоречат на бъдещите Ви функции, и има ли някакви важни лични или от друго естество фактори, които трябва да бъдат взети предвид от Парламента при разглеждането на Вашата кандидатура?
Не.
6. Как ще запазите своята независимост, при положение че идвате непосредствено от организацията на г-н Schäuble?
Има много успешно изпълняващи длъжността си служители на централни банки, които са започнали кариерата си в министерство на финансите или друго министерство и чиято независимост като служители на съответната централна банка не се подлага на съмнение. В Германия това е особено вярно за Hans Tietmeyer и Jürgen Stark, или, за да дам по-скорошен пример, за Председателя на Бундесбанк, Jens Weidmann, който встъпи в длъжност направо от кабинета на канцлера. Друг неотдавнашен пример е Klaas Knot, който стана управител на De Nederlandsche Bank, идвайки директно от Министерството на финансите на Нидерландия през юли 2011 г. На европейско равнище можем да си спомним за Jean-Claude Trichet и Mario Draghi, а дори извън Европа сменянето на длъжност в правителството с длъжност в централна банка не е необичайно; неотдавнашни примери за това са управителят на Банката на Канада и неговият заместник, Mark Carney и Tiff Macklem. Друг пример е Lesetja Kganyago от Резервната банка на Южна Африка.
Убеден съм, че за всяка публична длъжност е от жизненоважно значение човек да приеме мандата на институцията, институционалния контекст и култура, както и историческото минало на институцията като свои. Много добре съм запознат с всички тези аспекти на ЕЦБ като институция, тъй като съм сътрудничил тясно с ЕЦБ и нейни служители в различни групи и комитети и в различни условия от създаването й и още преди това с Европейския паричен институт Ако стана член на Изпълнителния съвет на ЕЦБ, ще бъда изцяло лоялен на еврото и ЕЦБ.
7. Какви биха били водещите цели, които ще преследвате по време на Вашия мандат в Европейската централна банка?
Водещият принцип ще бъде мандатът на ЕЦБ съгласно Договора, по-специално целите и задачите на ЕЦБ. Това означава, че основната цел е да се поддържа ценова стабилност и – без да се засяга ценовата стабилност – да се подпомагат общите икономически политики в Съюза. В допълнение бих искал да подчертая, че задачата на ЕЦБ да допринася за стабилността на финансовата система е посочена в Договора като друга водеща цел.
Ще действам независимо в съответствие с мандата на ЕЦБ съгласно Договора, като работя в името на общите интереси на гражданите на Европейския съюз и по-специално на еврозоната като цяло. Напълно осъзнавам, че нито един член на Управителния съвет на ЕЦБ не трябва да действа като посредник на държавата-членка, на която е гражданин.
Високо ценя компетентността, яснотата, последователността и доверието.
Б. Парична политика на ЕЦБ
8. Каква е оценката Ви за паричната политика, водена от Европейската система на централните банки (ЕСЦБ) в продължение на дванадесет години? Какви промени, ако са необходими такива, бихте насърчили?
Договорът възлага на ЕЦБ мандата да поддържа ценова стабилност в средносрочен план за еврозоната като цяло. Като се разглежда средната инфлация от момента, в който ЕЦБ започна да провежда парична политика, не може да не се стигне до заключението, че ЕЦБ е постигнала големи успехи. Средната инфлация в еврозоната е около 2 % спрямо средна инфлация от около 3 % за германската марка през последните 30 години от съществуването й. Този успех е постигнат въпреки многобройните препятствия в еврозоната, вариращи от големи увеличения на цените на стоките до натиск на инфлацията надолу в резултат на много тежката и глобална икономическа рецесия.
Още по-важна е силната вяра и недвусмисленото доверие на обществеността и финансовите пазари, че ЕЦБ постига своята цел. Инфлационните очаквания са стабилизирани около нива, съответстващи на целта на Управителния съвет за поддържане на темпа на инфлация под, но близо до 2 % в средносрочен план. Дори по време на периода на тежка икономическа криза, когато инфлацията в еврозоната ставаше отрицателна за няколко месеца, средносрочните инфлационни очаквания останаха стабилни, в съответствие с целта на Управителния съвет. Това свидетелства за много високата степен на доверие в паричната политика на ЕЦБ, което е основният актив на една централна банка. Не виждам причини за промяна в този курс на успешна парична политика.
9. Често се твърди, че поради структурни промени в световната икономика инфлацията е преминала от инфлация на потребителските цени в инфлация на цените на активите. Стъпвайки на наученото от настоящата криза, трябва ли ЕЦБ да пренебрегне развитието на цените на активите?
Спадът в равнището и променливостта на инфлацията на цените на стоките и услугите е ясно оформен факт, който характеризира последните 30 години на икономическото развитие по света. Един важен фактор, който стои в основата на това развитие, е решителното повишаване на качеството на институциите, изготвящи политиките, и общоприетото разбиране на ценовата стабилност като социална ценност, която трябва да се опазва в полза на всички граждани. Структурната промяна под формата на глобализиране на световните икономики също вероятно е допринесла за постигането на ценова стабилност, но изготвянето на стабилни политики остава съществената движеща сила.
Въпреки това, паричната политика не може да взема за даденост стабилността на вътрешната инфлация на стоките и услугите. Оправдано е много задълбочено наблюдение на всички относими събития.
В същото време, финансовата криза, която започна в средата на 2007 г., е само последният, изключително сериозен епизод, който потвърждава колко важно е централните банки да наблюдават промените в цените на активите. Международната дискусия за финансовата и икономическа криза в академичните среди и сред политиците, според наблюденията ми, доведе до широко разпространен проактивен възглед за ролята на държавата и централните банки, когато става въпрос за макроикономически отклонения в общия смисъл и по-специално за неблагоприятни промени в цените на активите. Стратегията „wait and see“ (да изчакаме и да видим) очевидно е била коригирана, или, както точно каза професор Ottmar Issing: „Въпросът какво да се прави, след като балонът се спука, остава. Но той трябва да стои едва на второ място, в случай че появата на голям балон не е могла да бъде предотвратена въпреки всички усилия.“
Това не се оприличава на насочване на цените на определени активи, а по-скоро цели да се избегне дегенерирането на неустойчивите промени в цените на активите в напълно развита финансова криза, която – дори далеч в бъдещето – потенциално би могла да постави пречки пред способността на централната банка да поддържа ценова стабилност и, следователно, би могла да струва много скъпо от гледна точка на производителността и ценовата стабилност.
Стратегията на ЕЦБ в областта на паричната политика включва динамиката на цената на активите в разискванията на политиката, не като цел, а по-скоро като водещи показатели за бъдещата икономическа активност чрез тяхното влияние върху благосъстоянието, цената на капитала и балансовите позиции на различните сектори на еврозоната. Нещо повече, средносрочната ориентираност на паричната политика на ЕЦБ позволява да се отчетат рисковете за финансовата стабилност, които обикновено се натрупват в по-дългосрочни времеви хоризонти в сравнение с останалите икономически сътресения. По-специално, в контекста на паричния анализ на ЕЦБ е възможно да се проследят взаимодействията между ценообразуването на пазарите на активи и кредити и създаването на ликвидност във финансовия сектор, не на последно място поради факта, че финансовите дисбаланси често са придружени от прекомерен растеж на паричната маса и кредитите. Тази информация допринася за цялостната оценка, оформяща средно- до дългосрочната прогноза на ЕЦБ за промените в цените.
Като цяло, средносрочната ориентация на паричната стратегия на ЕЦБ и важната роля на паричния анализ в рамките на по-широката ориентирана към стабилност рамка на ЕЦБ за изготвяне на парични политики гарантира, че последиците от финансовите дисбаланси и разминаванията на цените на активите и тяхното развитие се отчитат по надлежен начин при формулирането на решения в областта на паричната политика от страна на ЕЦБ.
10. Как оценявате последиците за паричната политика от повишаването на цените на стоките? Съществува ли конфликт от гледна точка на паричната политика между борбата с рецесията и запазването на бдителност относно (очакваната) инфлация?
Когато се дава отговор на този въпрос е важно да се прави разграничение между временните и трайните последици от повишаването на цените на стоките и това дали те водят до риск от задействане на въздействия от втори кръг. В случая с временните въздействия не е необходимо паричната политика да изпълнява активна роля, като се има предвид нейната средносрочна ориентация. Въпреки това, повишаването на цените на стоките е от значение за паричната политика в случай на устойчиви възходящи тенденции на цените на стоките или ако първоначалните временни въздействия започнат да се превръщат във въздействия от втори кръг върху инфлацията на потребителските цени чрез заплатите и ценообразуването и чрез по-високи инфлационни очаквания. Това би могло да се случи, например, заради индексиране на заплатите и цените въз основа на минала инфлация, или по-общо да окаже влияние върху инфлационните очаквания. В тези случаи е възможно да е необходима позиция за коригиране на ценовата политика с цел връщане към ситуация на ценова стабилност и добре стабилизирани инфлационни очаквания в средносрочен план.
Що се отнася до втората част на въпроса, не съществува дългосрочен компромис между растежа и инфлацията. Поддържането на ценова стабилност в средносрочен план е централният и необходим принос на паричната политика за насърчаване на устойчив икономически растеж и създаване на работни места в икономиката на еврозоната.
11. Какво е Вашето мнение относно хетерогенността на паричните условия в еврозоната и нейното въздействие върху единната парична политика на ЕЦБ?
Известна степен на хетерогенност е нормална в един валутен съюз. Съществуващата в момента хетерогенност на паричните условия в еврозоната – под което предполагам, че имате предвид разликите в инфлацията и икономическия растеж – е резултат главно от коригирането на неустойчивите макроикономически събития в няколко държави, които се характеризират с често бързо покачване на цените на активите, дефицит по текущата сметка и силно задлъжнял банков и частен сектор.
Паричната политика на ЕЦБ е насочена към поддържане на ценова стабилност в средносрочен план за еврозоната като цяло. Влияния на специфичните за държавата условия върху провеждането на паричната политика възникват само дотолкова, доколкото тези събития (се очаква да) влияят върху събитията на равнище на еврозоната чрез разпростиране към други държави, чрез нормалните канали на търговията или чрез заразяване или загуба на доверие, по начин, който би могъл да окаже неблагоприятно въздействие върху ценовата стабилност в еврозоната в средносрочен план. Самото съществуване на единна парична политика и оттам на уеднаквен лихвен процент в страните от еврозоната не позволява използването на паричната политика за повлияване на специфичното за държавите развитие. Това е задачата на други икономически политики, широк кръг структурни политики и фискални политики, както и политики в областта на заплатите.
12. Считате ли, че в банките в еврозоната е имало предоверяване на предоставянето на ликвидност от страна на ЕЦБ?
Както знаете, през октомври 2008 г., в отговор на по-нататъшното задълбочаване на финансовата криза след неплатежоспособността на Lehman Brothers, ЕЦБ въведе редица базирани на банки (като се има предвид финансовата структура на еврозоната) нестандартни мерки на паричната политика, включително процедури за пълно разпределение при фиксиран лихвен процент във всички операции по рефинансиране. Тези процедури означават, че банките от еврозоната имат свобода да се стремят към неограничена ликвидност от Евросистемата по свой собствен избор и при фиксиран лихвен процент, стига да са в състояние да предоставят достатъчно по размер допустимо обезпечение. По принцип ЕЦБ не съди за една банка в зависимост от поведението ѝ при операции за рефинансиране, тъй като осигуряването на ликвидност на централната банка е една от основните задачи на дадена централна банка. Освен това, благодарение на структурата на финансовата система, търсенето от страна на банките във всяка такава операция може да претърпи значителни колебания. В същото време, поради затрудненията при получаване на външно финансиране, банковите системи на няколко държави от еврозоната в момента демонстрират необичайна степен на доверяване на операциите на ЕЦБ. В по-тежките случаи, в тези държави съществуват програми за икономическо приспособяване, които би трябвало с времето да доведат до постепенно намаляване на повишеното търсене на ликвидност от централната банка, демонстрирано от банките на тези държави. Управителният съвет на ЕЦБ следи отблизо ситуацията с цел да гарантира, че подпомагането на ликвидността не възпрепятства прилагането на паричната политика чрез направляване на краткосрочните лихвени проценти на паричния пазар в съответствие с позициите на паричната политика.
13. Без да се накърнява целта за ценова стабилност, по какъв начин според Вас ЕЦБ следва да изпълнява второстепенните си задължения съгласно Договора (да допринася за икономическия растеж и постигането на пълна заетост) и какви инструменти би могла да използва за тази цел?
Всеобщо е схващането, че поддържането на стабилни цени в средносрочен план е най-добрият принос, който паричната политика би могла да има към устойчивия икономически растеж и създаването на работни места. В наше време е доказано, че една централна банка не може да оказва устойчиво влияние върху икономическия растеж, като променя паричното предлагане. Ценовата стабилност, например, повишава прозрачността на относителните цени, намалява премиите за инфлационен риск и намалява изкривяването на данъчната и социално-осигурителната системи. Следователно ценовата стабилност е най-важният принос на паричната политика за постигане на благоприятен икономически климат и висока заетост. Накратко: Ценовата стабилност е основа за растеж. Член 127 от Договора за функционирането на ЕС възлага на Евросистемата основната цел да поддържа ценова стабилност. Ценовата стабилност, следователно, е не само основната цел на паричната политика на ЕЦБ, но и цел на ЕС като цяло. Управителният съвет на ЕЦБ е набелязал ясни конкретни целеви показатели за постигането на ценова стабилност. Те целят поддържане на инфлация под, но близо до 2 % в средносрочен план, и постигнаха тази цел изцяло още от самото начало.
Без да се накърнява целта за ценова стабилност, Договорът предвижда второстепенни задълженията на ЕЦБ в подкрепа на общите икономически политики в Съюза, които включват балансиран икономически растеж и пълна заетост. По този начин Договорите създават ясна йерархия на целите за Евросистемата, която пояснява, че заслужаващо доверие постигане на ценова стабилност благоприятства за макроикономическа стабилност с цел най-добро изолиране на икономиката от последиците от непредвидени сътресения. На практика, по време на финансовата криза посредством паричната политика бяха предприети необходимите средносрочни действия в отговор на икономическите и финансовите сътресения, за да се гарантира сигурно овладяване на инфлационните очаквания и да се стабилизира макроикономическото развитие. ЕЦБ предостави непрекъсната подкрепа на икономиката, като направи позицията на своята парична политика много приспособима, без това да окаже неблагоприятно въздействие върху средносрочната прогноза за ценова стабилност, като по този начин силно стабилизира средносрочните инфлационни очаквания.
14. Какво мислите за „пакета за икономическо управление“, който беше приет неотдавна? Какви бъдещи стъпки считате за необходими за укрепването на икономическото управление в ЕС?
Приветствам неотдавнашното приемане на пакета за икономическо управление, една година след законодателните предложения на Комисията, което даде на гражданите на ЕС и на финансовите пазари положителен знак за увереност, особено важен в настоящата ситуация. Несъмнено е, че договорените мерки представляват стъпка в правилната посока на засилено и разширено икономическо наблюдение. Ключово в момента е строгото прилагане не само на буквата, но и на духа на новото законодателство и придружаващите го декларации (като правилото за „спазване или обясняване“). За това е необходимо всички подходящи национални органи да поемат ангажимент относно договорените правила. Клаузата за преразглеждане, включена в законодателството, ще бъде възможност за по-нататъшно укрепване на икономическото управление в ЕС и еврозоната. Тя ще бъде в състояние да засили основаната на правила система и да коригира някои останали слабости в икономическото управление.
За по-нататъшно укрепване на икономическото управление държавите-членки трябва да прилагат стабилни национални фискални рамки, като „дългови спирачки“, в националните си конституции. С цел засилване на управлението в еврозоната трябва да се осъществят допълнителни институционални реформи, като например да се осигури председател на пълно работно време за ИФК/EWG. Освен това, ангажиментите по Пакта „Евро плюс“ и стратегията „Европа 2020“ могат да бъдат заложени във вторичното законодателство и да бъдат направени задължителни, под формата на „Европейски пакт за конкурентоспособност“. Допълнителният напредък в прилагането на Единния пазар, по-специално в областта на услугите, с цел засилване на потенциала на ЕС за растеж, е също важен. Накрая, по-нататъшният напредък към икономически съюз би бил непълен без допълнителни стъпки в посока към едно по-силно европейско измерение в областта на регулирането и надзора върху финансовите пазари в ЕС, и по-специално в еврозоната, особено по отношение на инструментите за управление на финансови кризи (фондове за преобразуване, схеми за гарантиране на депозитите). Икономическият съюз ще трябва да бъде допълнен от подходящ напредък към по-интегриран фискален и политически съюз, за което са необходими промени в договорите.
15. Как виждате ролите и отношенията между ЕЦБ и бъдещия Европейски механизъм за стабилност и предизвикателствата, пред които те са изправени?
Европейският механизъм за стабилност (ЕМС) и Европейската централна банка (ЕЦБ) трябва да изпълняват различни мандати. ЕМС ще бъде задействан, ако това е наложително за запазването на стабилността на еврозоната като цяло, осигурявайки подкрепа за стабилност при съответните условия в полза на членовете на ЕМС, и поради това следва да има широка макрофинансова ориентация. ЕЦБ отговаря за основната цел, а именно за поддържането на стабилността на цените в еврозоната в средносрочен план. Поради това мандатите на ЕЦБ и ЕМС са взаимно допълващи се, тъй като стабилността на цените е необходимо условие за общата макрофинансова стабилност.
Освен това Договорът за ЕМС допълнително определя участието на ЕЦБ в Европейския механизъм за стабилност (ЕМС) в четири основни сфери.
Първо, след като държава-членка от еврозоната внесе искане за финансова подкрепа, ЕЦБ се свързва с Комисията и МВФ, за да се прецени дали съществува риск за финансовата стабилност на еврозоната като цяло, който да обуславя необходимостта от задействане на ЕМС.
Второ, когато е необходимо задействане на ЕМС, ЕЦБ се свързва с Комисията и МВФ за извършване на оценка на реалните финансови нужди на засегнатата държава-членка.
Трето служителите на ЕЦБ допринасят, със своите технически познания и опит, където е приложимо, за преговорите по Меморандума за разбирателство, съдържащ съответни политически условия, и за последващия мониторинг и изпълнение на такива меморандуми за разбирателство.
Четвърто, в съответствие със заключенията от Срещата на върха на държавите от еврозоната, проведена на 21 юли, се очаква задействането на намесата на ЕМС във вторичния пазар да се основава на анализ на ЕЦБ, в който се признават изключителните обстоятелства на финансовия пазар и рисковете за финансовата стабилност.
Очаква се издадените от ЕМС ценни книжа да се класифицират като допустими обезпечения за операциите, свързани с паричната политика на ЕЦБ, какъвто е случаят с EФФC. Въпреки това, с оглед на забраната за парично финансиране, определена в член 123 от ДФЕС, ЕМС не е допустим контрагент за операциите, свързани с паричната политика на ЕЦБ.
Първостепенната цел на ЕЦБ е и ще продължи да бъде поддържането на стабилността на цените в еврозоната. Във всеки случай всички дейности, свързани с функционирането на ЕМС, имат помощен характер и се предприемат от ЕЦБ при ясното осъзнаване, че те не следва да нарушават изпълнението на мандата на ЕЦБ в съответствие с Договорите за ЕС.
16. Неотдавна се зароди идеята ЕЦБ да се включи във финансирането на операциите на ЕФФС. Какво е Вашето становище по въпроса?
Съществува широк консенсус относно факта, че ресурсите на ЕФФС следва да се използват възможно най-ефективно. Това има двойна цел, а именно да увеличи максимално ползата за еврозоната като цяло чрез всяко евро, което се изразходва като част от програмата на всяка една държава, като в същото време защитава парите на европейските данъкоплатци в хода на процеса. В тази връзка е изключително важно правителствата да приложат бързо новите инструменти на ЕФФС в съответствие с решението на държавните и правителствени ръководители от 21 юли. Важно е ЕФФС да има капацитета да изпълнява функциите си за предпазване на финансовата стабилност по ефективен и ефикасен начин.
Що се отнася до участието на ЕЦБ във финансирането на операциите на ЕФФС, според мен е ясно, че ЕЦБ винаги ще се придържа стриктно към духа и правното измерение на забраната за парично финансиране, определена в Договора.
Като се има предвид единствената цел на ЕФФС, а именно да осигурява финансиране за държави-членки от еврозоната, които се намират във финансово затруднение, участието на ЕЦБ в подобно финансиране е в противоречие със забраната за парично финансиране съгласно член 123 от ДФЕС. Въпреки това, независимо от тази правна оценка, финансирането на ЕФФС чрез ЕЦБ би се възприело като нарушаване на духа на разпоредбите на Договора от страна на ЕЦБ, което излага на сериозен риск доверието и репутацията на ЕЦБ. В случай че паричната политика бъде подчинена на интересите на фискалната политика, основният принцип на модерните рамки, върху които се основават паричните политики на централните банки, а именно този на независимостта на централните банки, би бил потъпкан, а това би компрометирало способността на паричните органи да осигурят стабилност на цените.
17. Какво би означавало емитирането на еврооблигации за икономическото управление в еврозоната?
„Еврооблигации“ е термин, който обхваща различни представи. Предложенията за еврооблигации, наред с другото, се различават по своята гаранционна структура, капиталова структура и структура на управление, поради което резултатите за икономическото управление са различни в различните случаи.
От друга страна, всички предложения за еврооблигации включват общо емитиране на дълга между държавите-членки на еврозоната и някои форми на взаимни гаранции. Ако тази гаранция е солидарна и индивидуална, тя не е допустима съгласно Договора в настоящата му формулировка. По-общо казано, такива взаимни гаранции неизменно ограничават стимулите за стабилни фискални (и макро-) политики за участващите държави. Изключително важно е структурата на управление на всеки подобен ангажимент да гарантира, че тези отслабващи стимулите последици се компенсират изцяло от други механизми. Настоящите предложения не предвиждат подобни рамки за съгласуване на стимулите без значителни промени в структурата на управление на ЕС (включително промени в Договора). Освен това, доколкото такова емитиране би изравнило лихвените проценти между участващите държави-членки, то би довело до косвено субсидиране между финансово по-нестабилните държави-членки и финансово стабилните държави-членки, което би отслабило допълнително стимулите за фискална дисциплина в ИПС.
18. Считате ли, че ЕЦБ се нуждае от допълнителни нови инструменти, за да се справи с кризата в еврозоната?
На първо място бих искал да заявя, че ЕЦБ предостави на банковата система на еврозоната изключително голяма ликвидна подкрепа по време на цялата финансова криза и се е ангажирала да продължи да оказва такава подкрепа толкова дълго, колкото е необходимо. От октомври 2008 г. банките от еврозоната имат възможността да получат неограничен размер ликвидни средства на централна банка (във всякакви операции на ЕЦБ за рефинансиране при падеж, вариращ от 1 седмица до понастоящем три месеца) срещу широк набор от допустими ценни книжа под формата на обезпечение и при фиксиран лихвен процент. Процедурата по пълното разпределяне на фиксирания процент осигурява на банките ефективно обезпечение срещу ликвиден риск на сравнително ниски цени. При настоящите обстоятелства такова обезпечение е изключително търсено и осигуряването му на междубанковите пазари е изключително скъпо или невъзможно.
Въпреки че подчертава временното естество на този инструмент, ЕЦБ вече заяви, че тази мярка ще се прилага толкова дълго, колкото е необходимо, но най-малко до началото на 2012 г. ЕЦБ постоянно извършва преглед на цялостната ситуация.
Накрая, доколкото настоящите проблеми на финансовите пазари в еврозоната са по-сериозни от ликвидните ограничения от страна на платежоспособните банки и са по-скоро свързани с проблеми с платежоспособността, следва да се търсят решения от други страни, по-специално националните правителства, които следва да осигурят мерки за подкрепа за рекапитализация в съответствие с констатациите от последните стрес тестове, ако за засегнатите банки не може да се осигури пазарно финансиране. Основните причини за настоящите проблеми обаче не могат и не би трябвало да се разрешават чрез намеса от централните банки. Поради това не виждам необходимостта от нови инструменти за ЕЦБ.
19. Каква роля следва да има суверенният рейтинг върху политиката на ЕЦБ според Вас? Считате ли, че ЕЦБ следва да приеме като правило всички държавни облигации от еврозоната като ценни книжа?
При оценяването на кредитните стандарти за допустими активи като обезпечение в операции, свързани с паричната политика, информацията за рейтинга от агенциите за кредитен рейтинг е един от използваните елементи, но не единственият. Евросистемата взема предвид и други аспекти, гарантиращи защита от големи рискове. Ако в дадена държава се прилага програма за приспособяване, спазването на тази програма от държавата и оценката на програмата от ЕЦБ е от изключително значение.
Що се отнася до държавните облигации от еврозоната, както и при другите ценни книжа Евросистемата е определила стандартите в своята рамка за кредитна оценка на Евросистемата. Евросистемата правилно си запазва правото да определя дали дадена емисия, емитент, длъжник или гарант отговарят на изискванията за високи кредитни стандарти въз основа на всяка информация, която счете за подходяща, и на това основание може да отхвърля, ограничава използването на активи или да прилага допълнителни ограничения, ако от нея се изисква да гарантира подходяща защита от риск на Евросистемата в съответствие с член 18, параграф 1 от Устава на ЕСЦБ.
20. Какво е мнението Ви за създаването на Европейска агенция за кредитен рейтинг?
Възможното създаване на нова, независима Европейска агенция за кредитен рейтинг може да има потенциални ползи, най-вече увеличаване на конкуренцията между агенциите за кредитен рейтинг, което би довело до по-добро оценяване и евентуално би могло да гарантира, че някои европейски финансови специфики ще бъдат взети предвид в по-голяма степен. Въпреки това е необходимо тази агенция да остане изцяло независима от политическо или друго влияние. Също така може би ще отнеме време, докато такава агенция започне да присъжда достоверен, подробен, стабилен и постоянен кредитен рейтинг, предмет на потвърждение въз основа на исторически опит, и следователно в съответствие с характеристиките, изисквани съгласно Регламента относно агенциите за кредитен рейтинг.
Като заявявам това, считам за важно да посоча основния проблем, свързан с прекомерното разчитане на външни кредитни оценки. Понастоящем Съветът за финансова стабилност, Европейската комисия и Базелският комитет по банков надзор (БКБН) извършват важна работа в тази посока.
21. Какво е мнението Ви за програмата за пазарите на ценни книжа? По-специално, според Вас, превръща ли тя ЕЦБ де факто във фискален участник и застрашава ли по този начин независимостта й?
Програмата за пазарите на ценни книжа, представена от ЕЦБ, беше въведена през май 2010 г. с цел да подпомага предаването на решения, свързани с паричната политика по отношение на неправилно функциониращи сегменти на финансовия пазар с оглед да се гарантира стабилност на цените в еврозоната като цяло. Решението през август 2011 г. да се поднови купуването на облигации беше взето с оглед на значителния риск от неправилно функциониране на някои пазари на държавни дългови ценни книжа и разпространяването на напрежението в другите пазари при липсата на намеса. Неправилно функциониращите пазари на ценни книжа, и по-специално пазарите на държавни облигации, могат да окажат значително отрицателно въздействие върху процеса на предаване на състоянието на паричната политика върху реалната икономика (и в крайна сметка, върху цените). От външна гледна точка е почти невъзможно да се определи дали и до каква степен тези отрицателни последици върху процеса на предаване на състоянието на паричната политика върху реалната икономика могат действително да се проявят. Публикациите на ЕЦБ, например месечният бюлетин, следва да предоставят възможно най-много информация. Според мен е изключително важно програмата за пазарите на ценни книжа да има временен и ограничен характер и нейният край да бъде обозрим, тъй като при евентуалното му разширяване, ЕФФС може да предприеме извършването на операции на вторичния пазар. Друг важен аспект е необходимостта операциите на вторичния пазар да бъдат напълно изолирани, за да не възпрепятстват прилагането на паричната политика чрез насочване на краткосрочни лихвени проценти на паричния пазар в съответствие с позицията на паричната политика.
ЕЦБ се стреми единствено да стабилизира пазарите, които са престанали да функционират нормално. Но първото и абсолютно необходимо условие за успех е правителствата да ускорят фискалната консолидация и да бъдат непоколебими при прилагането на строгите мерки, които са крайно належащи. Пазарните смущения на пазарите на ценни книжа на някои държави-членки се дължат на факта, че правителствата все още следва поотделно да гарантират на пазарите доверието в тях и че взаимното наблюдение, заложено в Пакта за стабилност и растеж, не се извършва правилно. Безспорно е, че в определени моменти ЕЦБ е бил единственият акционер в еврозоната, напълно способен да действа, но въпреки това фискалната и паричната политика следва да бъдат принципно и ясно разделени. Поради това еврозоната следва да действа и да изпълни необходимите предпоставки (мерки за коригиране на национално равнище, разширяване на ЕФФС, ЕМС, структури за по-добро управление), за да възстанови пълния си капацитет за действие и по този начин да позволи на ЕЦБ да се оттегли от тези дейности веднага щом пазарните условия позволят това.
22. Кога предвиждате, че ЕЦБ ще може ефективно да се оттегли от настоящите нестандартни мерки?
Нестандартните мерки на ЕЦБ във връзка с паричната политика бяха предприети, за да се засили процесът на предаване на паричната политика с оглед на нарушените финансови пазари. Поради това оттеглянето от тези мерки е свързано с развитието на условията на финансовия пазар във времето, което, от своя страна, зависи до голяма степен от определянето и прилагането на подходящи национални политики. Решителната фискална консолидация и структурни реформи в страни, намиращи се във финансов стрес, би ограничило рисковите премии в държавните облигации. Решителните мерки за рекапитализация на банки с финансови проблеми биха допринесли значително за възстановяването на достъпа на тези банки до паричните пазари, като позволи на ЕЦБ да ограничи ролята си на посредник.
Като всички останали нестандартни мерки на паричната политика, предприети от ЕЦБ за справяне с кризата, програмата за пазарите на ценни книжа има временно естество. Тя по-скоро допълва, а не подпомага решенията на Управителния съвет относно основните лихвени проценти, тъй като подобрява процеса на предаване на паричната политика. Като всички нестандартни мерки на паричната политика, програмата за пазарите на ценни книжа следва постепенно да се преустанови след премахването на условията, довели до прилагането й.
23. Предвиждате ли промяна в позицията на ЕЦБ по отношение на силното противопоставяне срещу преструктуриране на гръцкия държавен дълг?
Що се отнася до въпроса с преструктурирането на дълга в Гърция, ЕЦБ неведнъж е подчертавала три основни послания. Първо, ЕЦБ заяви, че каквото и да било участие от страна на частния сектор следва да бъде доброволно, и това изискване се изпълнява. Второ, ЕЦБ заяви, че е необходимо да се избягват „кредитни събития“, и изглежда вероятно също така, че това ще бъде избегнато. Трето, ЕЦБ също така заяви, че следва да се избягва „селективното неизпълнение на задълженията“, така че Гърция да спази задълженията си за покриване на дълга и да се придържа стриктно към одобрената програма, като по този начин помогне да се гарантира свеждането до минимум за останалите членове на еврозоната на разходите под формата на загуби, разпространение и предаване на отрицателните последици. Решенията, взети от държавните и правителствените ръководители на 21 юли, включват необходимите предпазни мерки, за да се вземат предвид притесненията на ЕЦБ в тази връзка.
Що се отнася до специфичното участие на частния сектор, предвидено за Гърция, на 21 юли държавните и правителствените ръководители на страните от еврозоната признаха, че следваният по отношение на Гърция подход е изключителен и единствен по рода си в отговор на изключителна и единствена по рода си ситуация. Всички останали държави-членки на еврозоната тържествено потвърдиха своята твърда решимост да спазват изцяло задълженията, свързани със собствения им държавен дълг, и ангажиментите си за постигане на устойчива фискална консолидация и структурна реформа. Според ЕЦБ тази твърда решимост е съществена, а надеждността на държавния дълг е решаващ елемент за гарантирането на финансова стабилност в еврозоната като цяло.
С оглед на предвиденото във втората програма на еврозоната/МВФ за Гърция, която по принцип също беше приета на 21 юли, Тройката следва да осигури извършването на анализ на устойчивостта на дълга. Програмата и участието на частния сектор следва да бъдат съставени по такъв начин, че да поддържат или да постигнат положение на устойчив дълг в Гърция. ЕЦБ е част от Тройката и ще следва позицията ѝ за гарантиране на финансова стабилност в еврозоната като цяло.
24. Как бихте гарантирали прозрачността по отношение на програмата за пазари на ценни книжа и програмата за закупуване на обезпечени облигации?
ЕЦБ подкрепя напълно принципите на прозрачност и откритост. Въпреки това могат да съществуват условия, които да налагат отклоняване от тези принципи. Що се отнася до даването на повече подробности относно транзакциите, извършени в контекста на програмата за пазари на ценни книжа и програмата за закупуване на обезпечени облигации, това може да навреди на ефективността и ефикасността на тези програми. То би могло да позволи на участниците на финансовия пазар да предвиждат покупки от Евросистемата и да разработват търговски стратегии, които да им позволят да се възползват от намесата на ЕЦБ. Това би означавало, че Евросистемата ще трябва да закупува по-големи количества облигации, за да постигне желаните резултати. Що се отнася до покупки в контекста на програмата за пазари на ценни книжа, които все още са в ход, ЕЦБ вече предоставя седмична информация относно сумите, за които се е намесила на пазара на облигации на съвкупна база.
25. Как оценявате нарасналите задължения и вземания на членовете на ЕЦБ в Target II?
Големите трансгранични потоци на платежния баланс между банките в еврозоната са обичайна характеристика на паричния съюз. Преди настъпването на финансовата криза потоците бяха балансирани между държавите: банковата система на дадена държава можеше да компенсира плащанията, свързани с нетния внос на стоки и услуги или придобиването на активи в чужбина чрез средства, събрани най-вече на трансграничния междубанков пазар. Случаят вече не е такъв поради настъпването на финансовата криза и кризата с държавния дълг. За банковите системи на някои държави от еврозоната (например Гърция, Португалия и Ирландия) разходите са по-големи от приходите, докато за други държави от еврозоната е точно обратното (например Германия). Тази липса на равновесие в трансграничните потоци на платежния баланс означава, че в някои държави банковите системи се нуждаят от повече ликвидност на централните банки, отколкото в други, където има приход на средства от търговски банки. В резултат на това нетното разпределение на ликвидността в Евросистемата е неравномерно: някои национални централни банки (НЦБ) осигуряват повече нетна ликвидност (в сравнение с размера на банковите системи на своите държави) от други. Това води до вътрешни за Евросистемата салда: за някои НЦБ възникват вземания от ЕЦБ, а за други – задължения. Тези салда на НЦБ се наричат вземания и задължения в TARGET2, тъй като неравновесията в потоците на платежния баланс между държавите възникват в системата на плащания, която се използва за обработване и уреждане на такива потоци в средства на централните банки, която за Евросистемата е TARGET2.
Така неравновесията на НЦБ в TARGET2 (които като цяло възлизат на нула) отразяват неравномерното разпределение на ликвидността на централните банки от НЦБ в Евросистемата. Това неравномерно разпределение в Евросистемата осигурява стабилност, тъй като дава възможност на финансово стабилните банки – дори на онези банки в държави под финансово напрежение – да покрият своята необходимост от ликвидност при допустимо обезпечение. Това допринася за ефективното предаване на паричната политика на по-широката икономика на еврозоната и по този начин, за поддържане на стабилността на цените в еврозоната в средносрочен план.
В Икономическия и паричен съюз вземанията на НЦБ в TARGET2 сами по себе си не отразяват степента на излагане на НЦБ на финансов риск. Излагането на риск на Евросистемата е свързано с осигуряването на ликвидност на банките и по този начин, на самите операции във връзка с паричната политика. Оперативният риск се смекчава от въвеждането на стабилна рамка за управление на риска и всеки остатъчен риск по правило се споделя между НЦБ от Евросистемата в съответствие с дяловете им в капитала на ЕЦБ; той не е свързан с позициите на отделните централни банки в TARGET2.
26. Според Вас кои са най-важните цели на Стратегията за заетост и растеж до 2020 г.? По какъв начин ЕЦБ и инструментите за координация на икономическата политика биха могли да допринесат за успеха на тази стратегия? Моля да изброите по реда на тяхното значение структурните реформи, които считате, че са приоритетни за ЕС, и да обосновете избора си.
Всички държави-членки на еврозоната следва да предприемат значителни и всеобхватни структурни реформи, за да засилят конкурентоспособността си, да увеличат заетостта и гъвкавостта на своите икономики и да подобрят дългосрочния си потенциал за растеж. Извършването на амбициозни структурни реформи е изключително важно за възстановяване на доверието.
Инструментите за координиране на икономическата политика следва да бъдат включени в подкрепа на тези цели. С въвеждането на Европейски семестър програмите за стабилност и сближаване и националните програми за реформи, включително ангажиментите, поети по пакта „Евро плюс“, вече се предават и оценяват едновременно, за да се подобри последователността на политическите препоръки на европейско равнище. В настоящия момент е изключително важно политическите препоръки, които отчитат спецификите на всяка страна, да бъдат изцяло изпълнени. Държавите-членки от еврозоната следва да стигнат дори по-далеч, като представят на по-ранен етап амбициозни реформи. Също така, съгласно новата процедура за прекомерните неравновесия, държавите-членки, в които са се натрупали големи икономически и фискални неравновесия, ще бъдат задължени да ги коригират чрез прилагането на подходящи мерки на икономическата и фискалната политика. Поради това е изключително важно новоприетите инструменти за наблюдение на политиките на държавите-членки да бъдат прилагани убедително, за да подпомагат целите за заетост и растеж. Чрез гарантиране на стабилност на цените и приноса си за финансовата стабилност, ЕЦБ допринася и за увеличаването на растежа.
Когато става дума за структурна реформа, като приоритет следва да се поставят целите за засилване на конкурентоспособността и увеличаване на потенциала за растеж на Европейския съюз с оглед на конкуренцията с развиващите се държави и държавите с бързоразвиващи се икономики в световен мащаб. Това се отнася за няколко сфери като образованието, услугите, пазарите на труда, устойчивостта, научните изследвания и развойната дейност и засилването на вътрешния пазар. Едновременното разглеждане на тези сфери може да подпомогне целия процес и да постигне взаимен положителен ефект. В тези области биха могли да се предприемат следните конкретни мерки:
- В образованието – достатъчни публични инвестиции, достъп до образование независимо от социалното положение и трансгранично признаване на образователни степени.
- В сектора на услугите – допълнителна либерализация, например в занаятите, затворените професии. Секторът на здравните услуги също има голям потенциал.
- На пазарите на труда – допълнителна трансгранична либерализация. Въпреки това не бива да се забравя фактът, че трудът има много измерения. Той е не само фактор, свързан с производството, но и важно средство за участие и включване в обществото. Свободата на колективно договаряне не следва да бъде поставяна под въпрос; въпреки това всички форми на изчисляване на заплатите въз основа на индекс следва да бъдат забранени.
- Що се отнася до устойчивостта – фискалната устойчивост е изключително важна с оглед на демографските промени. Застаряването на обществото, както и миграцията и мобилността във вътрешния пазар и извън него са предизвикателства за устойчивостта на системите за социално осигуряване. Ефикасността и ефективността на публичния сектор следва да се подобрят.
- В научните изследвания и развойната дейност следва да се улесни достъпът до рисков капитал.
- Бариерите пред търговията – скрити или явни – следва да бъдат премахнати в още по-голяма степен, за да се засили вътрешният пазар, като в същото време се поддържа високо равнище на защита на потребителите, особено във финансовите услуги.
27. Какво е Вашето мнение относно скоростта, с която новите държави-членки би следвало да се присъединят към паричния съюз и да приемат еврото, като се вземат предвид всички конвергентни критерии и участието в механизма на обменните курсове (ERM II)?
Нека първо отбележа, че Икономическият и паричен съюз (ИПС) не е затворен кръг, както неотдавна показа примерът с Естония.
С подписването на Договора държавите-членки, които се присъединиха към ЕС от 2004 г. насам, поеха ангажимент за приемане на еврото. Рамката за конвергенция, както е заложено в Договора и Протокола, гласи, че държавите-членки могат да приемат еврото, след като са постигнали висока степен на устойчива конвергенция, което от своя страна означава, че няма предварително определен график за присъединяване към еврозоната.
Не на последно място, от гледна точка на опита през първите 13 години на ИПС, нека подчертая, че освен четирите номинални критерия за конвергенция, Договорът определя и набор от допълнителни съображения, по-специално „интеграцията на пазарите, състоянието и развитието на платежните баланси по текущата сметка и проучването на развитието на разходите за единица труд и останалите ценови индекси.“ (член 140 от ДФЕС). Тези аспекти, както и устойчивостта на постигнатата конвергенция, ще изиграят важна роля при оценката.
Участието в ERM II представлява изключително важен елемент от процеса на конвергенция. То показва дали дадена държава-членка може да постигне основни политически цели, например поддържане на стабилност на цените, фискална дисциплина и конкурентоспособност, като спазва нормални граници на отклонение без сериозно напрежение и по-специално без девалвация на централния курс на своята валута спрямо еврото, по своя собствена инициатива, най-малко през последните две години преди прегледа на резултатите.
28. Каква е позицията Ви относно данъчното облагане на краткосрочните финансови транзакции? Считате ли, че данъчното облагане на валутни сделки, включващи еврото, би имало ползотворен ефект – например като стабилизира валутните курсове на страни, които искат да се присъединят към еврозоната в бъдеще?
В настоящия дебат се обсъждат различни видове данъци върху финансови дейности: данък върху финансовите транзакции (ДФТ), данък върху финансовата дейност (ДФД) или „Tobin tax“. Полезността на всеки данък следва да се оценява от две гледни точки: неговата цел за постигане на определено поведение и функцията му по отношение на приходите.
Аз бих подкрепил въвеждането на всеобхватен данък върху финансовите транзакции (ДФТ). За предпочитане е такъв данък да се въведе на световно равнище. Предвид разгорещения дебат по този въпрос на срещата на върха на страните от Г-20 в Торонто, това изглежда труднопостижимо в близко бъдеще. Като алтернатива на второ място може да се предвиди въвеждането му в Европейския съюз или, на трето място, разглеждане на евентуалната възможност за въвеждането му в еврозоната.
Що се отнася до функцията за постигане на определено поведение: въпреки че защитниците на всички данъци върху финансовата дейност често подчертават очакването за намаляване на нестабилността в резултат от въвеждането на такива данъци, това твърдение не се потвърждава от мнозинството от теоретичните и емпирични анализи. В действителност последващото увеличаване на разходите за транзакции би намалило пазарната ликвидност и може да доведе до увеличаване на нестабилността.
Поради това ДФТ като инструмент не може да се разглежда изолирано. Той следва да се разглежда заедно със засиленото регулиране, особено на високочестотната търговия, и да се оценява спрямо алтернативните възможности, които държавите-членки (или в бъдеще евентуално Европейският съюз) имат за набиране на приходи. Като цяло очаквам законодателното предложение, което Европейската комисия ще представи в най-скоро време.
29. Какво е становището Ви относно съответната роля на Съвета и на ЕЦБ с оглед на външното представителство на еврозоната?
Външното представителство на еврозоната отразява институционалната организация на ИПС: тъй като паричната политика и политиката за обменния курс са от компетентността на Съюза, те са представени посредством институциите на ЕС (ЕЦБ за паричната политика и Съвета на ЕС, в състава на еврозоната, заедно с ЕЦБ за политиката на обменния курс). За разлика от това представителството на икономическите политики не е обединено, което отразява факта, че компетентността е останала до голяма степен в ръцете на националните правителства, които също така ги представляват на външно равнище (напр. в МВФ).
Но при все това, като един от основните уроци на текущата финансова и икономическа криза, понастоящем сме свидетели на по-големи усилия за преминаване към по-задълбочена икономическа интеграция в еврозоната, което също така е цел на приетия наскоро пакет за икономическо управление и допълнителните предложения, които понастоящем се разработват. Според мен увеличеното „Европейско измерение“ в решенията за икономическата политика във времето ще се нуждае също така от отразяване на тяхното външно представителство, например чрез прилагането на член 138 от ДФЕС, който постановява, че Съветът, след консултация с Европейската централна банка, приема общите позиции и подходящи мерки за осигуряване на единно представителство в международните финансови институции и конференции. Разбира се, това е политическо решение, а не въпрос, който централните банки следва да решават.
30. Как оценявате последните промени във валутния курс USD/EUR?
Отговорните органи за всички основни валути с променливи валутни курсове споделят интереса за силна и стабилна международна финансова система, която се характеризира с валутни курсове, които отразяват основните икономически параметри. Това е посочено в различните съобщения на Г-7. Прекомерната нестабилност и безпорядъкът в движението на валутните курсове оказват негативно влияние върху икономическата и финансовата стабилност.
Валутният курс USD/EUR е засегнат от значителна нестабилност от началото на годината. Това до голяма степен е отражение на голямата несигурност по отношение на макроикономическото развитие и политики, и по-специално във връзка с разрешаването на фискалните положения от двете страни на Атлантическия океан. Всъщност изключително високото равнище на нестабилност е характерно като цяло за валутните пазари, не само за валутния курс евро-долар.
31. Как оценявате последните промени във валутния курс ренминби юан/EUR? Считате ли, че централните банки са способни да се борят ефективно с прекомерната нестабилност? Считате ли, че международната роля на еврото следва да се насърчава?
След като китайският ренминби юан през юни 2010 г. излезе от де факто фиксираната си позиция спрямо щатския долар, той се повиши с почти 6 % спрямо щатския долар до края на юли 2011 г., но спадна с 9 % спрямо еврото и 5 % в номинално ефективно изражение. От избухването на последната финансова криза американският долар поскъпна значително спрямо еврото и като страничен ефект ренминби юанът отново засили позициите си спрямо еврото и в номинално ефективно изражение достигна равнището си от юни 2010 г. Като цяло ние насърчаваме китайските органи да използват гъвкавостта, предлагана от новата политическа рамка, за да дадат възможност за постепенно поскъпване на китайския ренминби юан в ефективно изражение.
По отношение на бързоразвиващите се пазарни икономики, които имат излишъци по текущата сметка и недостатъчно гъвкави валутни курсове, международната общност изрази съгласие, и това беше потвърдено от лидерите на Г-20 на техните срещи на върха, че преминаването към системи на валутни курсове, определяни в по-голяма степен от пазара, и повишаването на стабилността на валутните курсове, така че да отразяват съответните основни икономически параметри, е в интерес на засегнатите икономики и на международната общност. На срещите на върха в Торонто и в Сеул бързоразвиващите се икономики с излишък по текущата си сметка постигнаха съгласие да предприемат реформи, за да засилят гъвкавостта на валутния си курс и по този начин допълнителните усилия в тази връзка от страна на китайските политици биха били добре дошли.
По отношение на прекомерната нестабилност, заедно с органите на останалите основни валути с променливи валутни курсове, ние имаме общ интерес за постигането на силна и стабилна международна финансова система и подкрепяме валутни курсове, определяни в по-голяма степен от пазара. Прекомерната нестабилност и безпорядъкът в движението на валутните курсове оказват отрицателно въздействие върху икономическата и финансовата стабилност. Това предполага тесни консултации по отношение на действията на валутните пазари и сътрудничество, когато е подходящо.
В академичната литература се посочва, че при изключителни обстоятелства сътрудничеството посредством, например, намеса на валутния пазар може да бъде ефективно, по-специално ако подобни намеси са съгласувани, не са в разрез с основните параметри и официалните съобщения и са предприети в момент, когато отклоненията във валутния курс са големи. Съгласуваната намеса от икономиките на Г-7, като тази през 2000 г. във връзка с еврото или през 2011 г. във връзка с йената, се счита като цяло за успешна в това отношение.
По отношение на ролята на еврото в международен план, аз обръщам внимание на неутралната позиция, възприета от ЕЦБ през 1999 г., която нито се опитва да възпрепятства, нито да насърчава неговата международна употреба. Международната употреба на валутите следва да бъде резултат от управляван от пазара процес. Въпреки това, тъй като международната парична система преминава към многополюсна валутна система, тази политика може да бъде преразгледана.
32. Как оценявате постиженията на Г-20? Какво мислите за настоящото равнище на координация?
Г-20, в качеството си на първи форум за световното икономическо управление, изигра изключително важна роля за осигуряването на политически стимул на високо равнище за ограничаване на кризата, за нейното управление и за предотвратяването на бъдещи кризи. Трябва да се осигури съгласуваност на Г-20 и след като кризата приключи. Следователно аз силно приветствам факта, че лидерите на Г-20 подчертават колко е важно да продължи сътрудничеството в областта на международната политика, за да се преодолеят първопричините за финансовата криза и да се положат основите на стабилен световен икономически растеж. Тъй като самият аз съм присъствал на редица заседания на финансовите министри и на управителите на централните банки в рамките на Г-20, както и на срещи на върха на лидерите на Г-20, трябва да кажа, че съм обнадежден от високото равнище на колективна отговорност на членовете на Г-20.
Измежду разнообразните точки, които са в дневния ред на Г-20, бих подчертал следните:
Първо, по време на френското председателство тази година беше извършена много работа за укрепване на функционирането на международната парична система. Аз и моят колега от Мексико бяхме председатели на работна група на Г-20 относно въпроса. Наред с другото, ние постигнахме напредък по засилването на наблюдението, определяне на съгласувани заключения относно капиталовите потоци, както и управлението на ликвидността в световен мащаб. Считам за важно постижение факта, че държавите от Г-20 изразиха съгласие, че тези две области, заедно с въпросите в областта на валутните курсове и движещите механизми за натрупване на резерви, следва да подлежат на редовно наблюдение, като се имат предвид потенциалните въздействия, които политиките на държавите в тези области могат да окажат върху другите държави. Доколкото е засегнат въпросът за ликвидността в световен мащаб, аз бих подчертал, че действително е важно да се предприеме редовен надзор и оценка и централните банки най-добре могат да извършват наблюдение на промените на ликвидността в световен мащаб в контекста на кооперативните структури за централните банки в рамките на BIS в Базел. По отношение на осигуряването на ликвидност след големите сътресения, в рамките на Г-20 започнаха обсъждания, които ще продължат в МВФ, относно това дали и как да се засилят инструментите на МВФ за отпускане на заеми.
Второ, лидерите на Г-20 одобриха основните елементи за постигане на глобална регулаторна реформа, включително работата, извършена от Базелския комитет и Съвета за финансова стабилност. Сега е от съществено значение членовете на Г-20 да отбележат допълнителен напредък относно изпълнението на постигнатите споразумения и да дадат пример чрез изпълняване на поетите ангажименти. Основните въпроси включват: i) пълно изпълнение на Basel II и III съгласно договорените срокове; ii) изпълнение на рамката БКБН за банките със системно значение и разширяване на рамката, за да обхване всички финансови институции от системно значение (SIFI); iii) постигане на споразумение относно препоръките за засилване на надзора, мониторинга и регулирането на системата на банкиране в сянка; iv) пълно и съгласувано изпълнение на препоръките за извънборсовите (ОТС) деривати. Други важни области включват намаляване на прекомерното разчитане на агенциите за кредитен рейтинг, като същевременно се засилва тяхното регламентиране и надзор, както и засилвани на управлението и ресурсите на Съвета за финансова стабилност.
Трето, рамката на Г-20 за силен, устойчив и балансиран растеж е ключов механизъм при многостранното сътрудничество. Целта на тази рамка е да подпомага управлението на прехода от отговор на кризата към силен, устойчив и балансиран модел за световен растеж, както и да реши световните неравновесия, които допринесоха за финансовата криза. Понастоящем е важно всички членове на Г-20 изцяло да изпълнят поетите от тях ангажименти в тази рамка. В това отношение ключови са решителните мерки за запазване на фискалната устойчивост и амбициозните структурни реформи.
В. Финансова стабилност и надзор
33. Как виждате ролята на ЕЦБ в банковия надзор в бъдеще?
Създаването на трите Европейски надзорни органа (ЕНО) е основна стъпка напред. Това позволява да се надгражда на основата на опита и работата, която се извършва на ниво 3 от комитетите Lamfalussy и която изигра важна роля за насърчаване на надзорната конвергенция в Европа и за изграждане на взаимно доверие между националните надзорни органи. Създаването на ЕНО цели да коригира една от основните слабости на тези комитети, а именно необвързващия характер на техните насоки. Възможността да се определят правно обвързващи технически стандарти въз основа на регламенти/директиви, приети от Парламента и Съвета в рамките на процедура на съвместно вземане на решение, ще позволи създаването на набор от правила на ЕС в областта на финансовите услуги, което ще насърчи равните условия и ще допринесе за адекватна защита на вложителите, инвеститорите и потребителите в Европа.
По отношение на възможната роля на ЕЦБ в областта на банковия надзор могат да се вземат предвид следните съображения. Първо, по принцип, опитът от финансовата криза затвърди аргументите за участие на централните банки в пруденциалния надзор. При една все по-пазарна и взаимосвързана финансова система е възможно сътресенията да повлияят на основни пазарни механизми, като разпределянето на ликвидност, да доведат до трансгранични последици по по-непредсказуем начин. Една адекватна оценка на подобна динамика изисква трансгранична системна перспектива, както и подходящи ресурси и експертиза за анализ на финансовата стабилност, какъвто е случаят с централните банки. Освен това, по време на финансовата криза синергичният ефект между функциите, свързани с централното банкиране и надзора, са очевидни конкретно по отношение на събирането и оценката на информацията.
Второ, при оценяването на опита, придобит по време на кризата, в много държави-членки ролята на централните банки в пруденциалния надзор е била силно затвърдена. Това развитие може да улесни във времето допълнителното разглеждане на институционалната роля на ЕЦБ и дадената от Договора възможност за предоставяне на специфични задачи в областта на пруденциалния надзор на ЕЦБ, включително в контекста на възможното разширяване на еврозоната.
Институционалната рамка на Евросистемата се основава на децентрализиран подход на работа, който допуска пълно използване на експертния опит на националните органи и наличната инфраструктура. Тази обстановка се оказа ефективна при управлението на институционалните задачи, възложени с Договора, а също и в контекста на финансовата криза. Това би могло да осигури подходяща рамка за изпълнение на свързаните с надзора отговорности.
Микропруденциалният надзор е допълнен от ролята на ЕЦБ в новосъздадения ЕССР относно макропруденциалния надзор.
Г. Функциониране на ЕЦБ и демократична отчетност и прозрачност
34. Според Вас трябва ли различните отговорности на членовете на Изпълнителния съвет да се променят с времето в съответствие с промените, настъпили при задачите и приоритетите на ЕЦБ?
Член 12 от Устава на ЕСЦБ и ЕЦБ („Устав“) определя отговорностите на Изпълнителния съвет на ЕЦБ. Този член възлага на Изпълнителния съвет изпълнението на паричната политика в съответствие с решенията, приети от Управителния съвет, и подготовката на заседанията на Управителния съвет. Освен това, съгласно член 11 от Устава, Изпълнителният съвет отговаря за текущата дейност на ЕЦБ, без обаче да е налице ясно определение на „текуща работа“.
И двата члена се отнасят за Изпълнителния съвет като цяло и не предоставят специфични задачи на отделните членове на Изпълнителния съвет, като се има предвид, че Изпълнителният съвет е колективен орган за вземане на решения. Това означава, че решенията са взети от целия Изпълнителен съвет, а не от отделните му членове. Освен това проблемите са често взаимосвързани и решенията трябва да вземат предвид всички аспекти на даден въпрос, т.е. правните, оперативните и стратегическите съображения. В резултат на това всички членове на Изпълнителния съвет се интересуват и участват във всички области на компетентност на Изпълнителния съвет, напр. парична политика, системи за плащания, банкноти и т.н.
В същото време, за да се улесни ефективната административна обработка на досиета, на пръв поглед изглежда, че членовете на Изпълнителния съвет са постигнали споразумение помежду си да прехвърлят на един член на Изпълнителния съвет прякото докладване за отделни сфери на дейност на ЕЦБ, което не изключва колективната отговорност на целия Изпълнителен съвет.
Този подход предлага допълнителното предимство, че позволява да се използва индивидуалната подготовка на членовете на Изпълнителния съвет. Понякога разпределянето на областите на докладване се преразглежда, по-специално когато има промени в състава на Изпълнителния съвет. Освен това размяната на отговорностите по портфейли между членовете на Изпълнителния съвет също допринася за засилването на колегиалността.
35. Каква според Вас е подходящата система за гарантиране на равностойна ротация на членството в Изпълнителния съвет на ЕЦБ също от гледна точка на националността и пола?
Договорът съдържа единствено критерий за професионален опит и познания, когато се избират членове на Изпълнителния съвет. В него се посочва, че членовете на Изпълнителния съвет на ЕЦБ следва да „се назначават измежду лица, които притежават призната компетентност и професионален опит в областта на паричните и банковите въпроси“. Единственото съображение, свързано с националността, и което е почти очевидно, е изискването бъдещ член на Изпълнителния съвет да бъде гражданин на една от държавите в еврозоната. Правните текстове съзнателно се въздържат от определяне на условия, свързани с националността или пола, тъй като това едва ли би било в съответствие с подбора, основан на квалификация. Независимо от тези правни съображения, аз лично считам, че многообразието на институциите е важно; това се отнася за националността, пола, възрастта, професионалния и личния опит.
Освен това, като се има предвид, че ЕЦБ е наднационална институция, решенията й трябва да се вземат изключително от гледна точка на еврозоната, като по този начин категорично се изключва отчитането на конкретни национални интереси. Крайъгълен камък в изграждането на Евросистемата е, че членовете на органите на ЕЦБ за вземане на решения участват в процеса на вземане на решения в лично качество, а не представляват своите държави-членки.
Фактът, че процедурата по назначаване предоставя важна роля на Европейския парламент, осигурява обективен процес в съответствие с определените критерии.
36. Какво е Вашето мнение относно необходимостта от набиране на „най-добър екип“ (т.е. най-добре функциониращ колектив) от членове на Изпълнителния съвет, а не просто да се говори в по-тесен смисъл за „най-добра личност“?
Правната рамка е много ясна в определянето на това, какви квалификации се изискват за член на Изпълнителния съвет и ще бъде доста опасно създаването на допълнителни „незадължителни“ критерии, които са трудни за измерване и трудни за изпълнение. Очевидно, предвид това, че Изпълнителният съвет е колективен орган с колективна отговорност за всички решения, които взема, необходимо условие е да функционира добре като екип. Логично следва да се очаква, че лица, предложени за кандидати за Изпълнителния съвет, които в допълнение притежават призната компетентност и професионален опит в областта на паричните и банковите въпроси, също така притежават тези допълнителни умения. В този смисъл няма компромис по същина между солидната професионална индивидуална квалификация/опит и това, да си част от отлично функциониращ колектив. Професионалният ми опит – и това също се прояви в занятията в бизнес училището в Милано – е, че обикновено екипите са по-добри в постигането на трайни решения и че са по-творчески от отделни личности (това може да бъде различно за изключително способни личности, но те са редки).
37. Какво е Вашето мнение относно необходимостта да се увеличи разнообразието на хора с различна квалификация в Съвета на ЕЦБ, вместо да се разчита единствено на банкери от централните банки?
Отново Договорът и Уставът запазват мълчание в това отношение. Разбира се, да бъдеш лице, „което притежава призната компетентност и професионален опит в областта на паричните и банковите въпроси“ не означава, че непременно трябва да бъдеш банкер от централна банка. Въпреки това не е изненадващо, че богат опит в централна банка е често релевантен и трябва да се вземе предвид. Аз самият обаче съм пример в това отношение, който доказва, че различна квалификация, в моя случай – министерство на финансите, може също така да предостави необходимия опит, за да се бъде подходящо лицето за член на Изпълнителния съвет на ЕЦБ. Собственият ми професионален опит и познанията, които съм придобил, със сигурност ще ми служат добре в контекста на ЕЦБ.
Това ясно показва, че други професионални квалификации и опит могат да бъдат изключително ценни. Автобиографиите и професионалният опит на настоящите и бившите членове на Изпълнителния съвет доказват, че голямото многообразие от експертни познания и опит наистина добавя ценен принос в процеса на вземане на решения.
38. Какъв ще бъде личният Ви подход към социалния диалог в ЕЦБ?
Считам, че добър социален диалог е един от основните фактори за успех за добре функционираща организация. Това наблюдавам в текущата си работа в германската хазна. Напълно съм ангажиран с участието в диалога с персонала на ЕЦБ, както и с техни представители и очаквам плодотворен и ефективен обмен на мнения с тях, например относно условията на труд и други социални въпроси.
По-специално подкрепям подход, при който се споделя информация с представители на персонала и на ранен етап се инициира консултация относно релевантни въпроси. Такъв подход изисква откритост и чувство за отговорност от двете страни с цел постигане на крайната цел за отлични резултати на ЕЦБ в служба на интереса на гражданите и държавите, които са приели еврото, както и на Европейския съюз като цяло. Определено ще участвам в това сътрудничество с отворено съзнание, в дух на доверие, партньорство и уважение.
На равнище ЕСЦБ, в която ЕЦБ поддържа диалог с представителите на персонала на националните централни банки и федерациите на профсъюзите, към които те са асоциирани, съм убеден, че например срещите, които се провеждат два пъти годишно във Франкфурт между ЕЦБ, представителите на персонала и федерациите на профсъюзите дават възможност за обогатяващи и полезни разисквания относно проекти на ЕСЦБ/Евросистемата. Този обмен предлага също така възможности за насърчаване на сътрудничеството в рамките на системата и колективния дух, което насърчавам от все сърце.
39. Бихте ли подкрепили процедура на утвърждаване от Европейския парламент (въпреки конституционните въпроси, които би предизвикала такава промяна)?
Договорът също така определя ясна процедура за назначаване на членовете на Изпълнителния съвет на ЕЦБ. Те се назначават „измежду лица, които притежават призната компетентност и професионален опит в областта на паричните и банковите въпроси“. Договорът предвижда консултативна роля за Европейския парламент. На практика комисията по икономически и парични въпроси (ECON) организира публично изслушване с кандидата(ите), предложен(и) от Съвета.
Натрупаният опит показва, че тази договореност е подходяща. След създаването на ЕЦБ тя гарантира гладка и надеждна процедура за назначаването и подбора на лица с висока компетентност, независимост и почтеност. В този контекст промяна на действащата процедура по мое мнение не се налага. Ако на определен етап тази процедура се преразгледа, естествено ще зависи от страните, които участват в измененията на Договора, да заемат позиция.
40. Какво е Вашето мнение относно проблема с „въртележката“ между надзорни или регулаторни органи и частни институции в същата област? Считате ли, че трябва да има „периоди на въздържание“ между упражняването на професионални дейности в публични и частни институции?
Що се отнася до членовете на Управителния съвет и Изпълнителния съвет на ЕЦБ, съществуването на конфликт на интереси е признато и разгледано. Доколкото става въпрос за членовете на Управителния съвет, етичните правила на Управителния съвет предвиждат период на изчакване от една година след прекратяването на задълженията за всякакви нови частни или професионални дейности, за които може да възникне конфликт на интереси. За управителите на НЦБ могат да бъдат определени допълнителни правила в срока и условията на заетост в тяхната национална централна банка. Доколкото става въпрос за членовете на Изпълнителния съвет, техните срокове и условия на заетост установяват ангажимент да не приемат каквато и да било служебна, управленска, съвещателна или консултативна позиция, за която се получава или не се получава възнаграждение, в каквото и да било дружество или образувание, което е било контрагент на ЕСЦБ в паричната политика или операциите с чуждестранна валута, или в каквото и да било дружество или образувание, отнасящо се към консолидираната му група, в рамките на една година след прекратяване на заемането на длъжност – предмет на всяко решение на Управителния съвет. В заключение: считам, че този период на въздържание от 12 месеца е подходящ.
41. Бихте ли доразвили вижданията си относно идеята за демократична отчетност на ЕЦБ и централните банки по принцип?
Разглеждам независимостта и отчетността като „двете страни на една и съща монета“. Независимостта на централната банка е необходим елемент на режима на паричната политика на съвременните ни икономики като цяло и на „паричната конституция“ на ИПС по-специално. Същевременно, за да запази легитимност, една независима централна банка трябва да се отчита пред демократичните институции и обществото като цяло за своите действия при изпълнението на своя мандат. С други думи, тя трябва правилно да обяснява и обосновава своите решения спрямо гражданите и техните представители.
Идеята за демократична отчетност е в основата на отношенията на ЕЦБ с Европейския парламент, тъй като институцията представлява пряко европейските граждани. ЕЦБ значително надхвърля законовите си задължения, когато изпълнява задълженията си за отчетност. Например председателят на ЕЦБ се явява пред комисията по икономически и парични въпроси всяко тримесечие; годишният доклад на ЕЦБ се представя на Европейския парламент; членовете на Изпълнителния съвет участват в ad hoc изслушвания относно конкретни теми.
Отчетността и прозрачността също така се насърчават, наред с другото, от месечните пресконференции на ЕЦБ с встъпителното изявление на председателя на ЕЦБ, месечния бюлетин на ЕЦБ, речи и интервюта от членове на Изпълнителния съвет. Като цяло считам, че ЕЦБ показва през първите 13 години своя силен ангажимент към демократичната отчетност. Възнамерявам да продължа тази традиция, ако и когато се присъединя към институцията.
42. Какви изводи правите от сравнението между политиката за прозрачност, която се следва от Федералния резерв на САЩ и от ЕЦБ? Какво смятате за практиката на Федералния резерв на САЩ и на Bank of England да публикуват протоколите от своите заседания? Считате ли, че тази политика може да се прилага от ЕЦБ?
Прозрачността изисква от централната банка ясно да обяснява как тълкува пълномощията си и как прилага стратегията си за парична политика, за да оцени състоянието на икономиката и да вземе решения в областта на паричната политика. Това не само помага на обществеността да наблюдава и оценява резултатите от дейността на централната банка, но също така допринася за намаляване на несигурността относно бъдещите политически действия и по този начин за намаляване на инфлационните колебания. Като цяло прозрачността и яснотата в комуникацията допринасят за по-добро разбиране на паричната политика, насочена към ценова стабилност, превръщане на паричната политика в по-надеждна и ефективна.
В сравнение в международен мащаб, ЕЦБ е сред водещите институции в света по отношение на прозрачността на централните банки. ЕЦБ е обявила официална стратегия за парична политика и разяснява своите решения в областта на паричната политика, с които тази стратегия се прилага. В рамките на своята стратегия ЕЦБ ясно е определила в количествено отношение какво означава ценова стабилност. Ясната и недвусмислена цел за поддържане на ценова стабилност предоставя солиден ориентир за всички решения на ЕЦБ и създаде централен пункт за координиране на очакванията на частния сектор. Макар Федералният резерв – като също така се вземат предвид двойните му пълномощия – да не е бил толкова ясен в миналото, последните съобщения показват, че той определя ценовата стабилност по подобен начин като ЕЦБ.
Една централна банка може да има няколко възможности, за да разяснява решенията си, да сигнализира за политическите си намерения и да разкрива разнообразието в рамките на процеса на парична политика. От академичната литература и практическия опит не винаги става ясно кой модел на прозрачност е най-добрият при дадени обстоятелства. В това отношение публикуването на протоколи може да предоставя допълнителна информация относно разнообразието в комисията и аргументите за решението. За комисията по парична политика на Bank of England, която прилага индивидуална отговорност, е напълно разумно да публикува протоколите от заседанията за определяне на политиката. ЕЦБ има различен режим на отчетност, т.е. членовете не Управителния съвет са колективно отговорни за решенията си. Освен това Уставът й изисква от ЕЦБ да пази разискванията на Управителния съвет поверителни, това изключва възможността за публикуване на протоколите от заседанията. Това позволява на Управителния съвет да взема решения относно паричната политика напълно независимо и с оглед акцентирането на колективната отчетност на комисията. ЕЦБ предоставя други инструменти за комуникация, за да предостави информация, която е сравнима с протоколите на посочените централни банки. По-специално встъпителното изложение на председателя на пресконференциите представя подробно резюме на релевантни за политиката оценки на икономическите събития. Нещо повече, ежемесечната пресконференция включва сесия за въпроси и отговори и осигурява платформа за навременно и обективно разяснение на решенията в областта на паричната политика и вътрешното разнообразие за обществеността.
43. Какво е мнението Ви за паричния диалог с Европейския парламент? Могат ли членовете на Изпълнителния съвет на ЕЦБ да обсъждат паричната политика и нейните решения с други политически фактори или това би навредило на независимостта на банката?
Изслушванията на всяко тримесечие на председателя на ЕЦБ пред комисията по икономически и парични въпроси са основен компонент от демократичната отчетност на ЕЦБ. Те представляват много важна възможност не само за ЕЦБ да обясни и обоснове своите политики и по този начин да допринесе за насърчаване на разбирането на решенията на ЕЦБ в цяла Европа, но също така за представителите на гражданите на Европа да задават въпроси и да изискват обяснения от ЕЦБ. Те позволяват задълбочен и плодотворен диалог между двете институции не само относно икономически и парични въпроси, но също така относно важни законодателни досиета (например реформа на надзорната рамка на ЕС, пакет за икономическо управление).
ЕЦБ има близки отношения с други участници, определящи политиките, например Еврогрупата и ЕКОФИН и на по-ниско равнище – Икономическия и финансов комитет, Работната група по въпросите на еврото и Комитета за икономическа политика на ЕС. В крайна сметка ЕЦБ има специфична и ясно определена роля в действието на рамките за финансовата помощ и управлението на кризата, които наскоро бяха установени.
Всички тези контакти се провеждат при пълно зачитане на мандата и независимостта на ЕЦБ. Въпреки това не считам, че обсъждането на паричната политика и решенията й с тези участници вреди на независимостта на ЕЦБ.
Д. Общи
44. Кои според Вас са най-важните рискове и предизвикателства пред ЕЦБ?
ЕЦБ се изправя пред много предизвикателства в тези необикновени времена. Позволете ми да се огранича тук до три от тях, които са взаимосвързани:
Позволете ми да започна с основната цел на ЕЦБ, поддържане на ценовата стабилност в еврозоната в средносрочен план. Това далеч не е лесно в настоящия контекст, предвид много високата несигурност и нарушените канали за трансмисия на паричната политика. Лихвените проценти на ЕЦБ следва да бъдат определяни така, че да поддържат ценовата стабилност в еврозоната като цяло в средносрочен план. Нестандартните мерки, свързани с паричната политика, трябва да подкрепят функционирането на механизма за трансмисия на паричната политика, така че лихвените проценти на ЕЦБ да засягат икономиката и в крайна сметка цените по повече или по-малко обичайния начин. Предвид високата несигурност относно макроикономическото развитие, извън и в еврозоната, и променящите се финансови условия, свързани с кризата с държавния дълг, това е много трудна задача, която изисква постоянна бдителност и, ако е необходимо, смели политически действия. Същевременно, в съответствие с ориентацията в средносрочен план на паричната си политика, ЕЦБ трябва да погледне към бъдещето и да бъде подготвена да оттегли извънредните мерки, след като условията на финансовия пазар се нормализират.
Приносът към запазването на финансова стабилност представлява друго основно предизвикателство, пред което ЕЦБ трябва да се изправи. Финансовата криза с многото си етапи изведе тези предизвикателства на преден план. Ефективната подкрепа на функционирането на ЕССР е и ще продължава да бъде амбициозна задача, която изисква текущата идентификация и оценка на източниците на макропруденциален риск, като съществуващите инструменти могат също така да бъдат използвани за тази цел. Ще бъде важно да се гарантира, че не възниква объркване по отношение на много различните правомощия на ЕССР и Управителния съвет на ЕЦБ: по-конкретно, трябва да се подчертае, че няма компромис между целта за ценова стабилност и ролята, която ЕЦБ може да изиграе в насърчаването на финансова стабилност. В това отношение финансовата криза повдигна редица въпроси за връзката между паричната политика и финансовата стабилност. В тази връзка от съществено значение е по-доброто разбиране на ролята на финансовия сектор в механизма за трансмисия.
В заключение и във връзка с горепосоченото, цялостното развитие на Европа и по-специално на еврозоната представлява голямо предизвикателство. Кризата с държавния дълг разкрива слабост в икономическото управление на Европа, която спешно трябва да се поправи. Има огромни ползи от това, да си част от икономически и паричен съюз, но те не са безплатни. Членството в Икономическия и паричен съюз изисква силна политическа воля от правителствата в еврозоната за изпълнение на ангажиментите и спазване на общите правила. Правителствата на държавите-членки, пряко засегнати от кризата с държавния дълг, преди всичко трябва да сложат ред у дома. Освен това институционалните основи на ИПС трябва да бъдат укрепени както на национално, така и на европейско равнище, за да отразяват по-добре високата степен на интеграция на икономиките в еврозоната. Паричният съюз трябва да бъде допълнен с повече интеграция към фискален и политически съюз, което изисква промени в Договора за ЕС. Това следва да помогне да се избегне ново увеличаване на неравновесията. Начинът, по който тези предизвикателства ще бъдат решени, е от значение за ЕЦБ, тъй като засяга средата, в която ЕЦБ функционира. Колкото до мен, като всеотдаен европеец, който вижда големия принос, който Европейският съюз и еврото правят за благополучието на гражданите си, този въпрос е много близо до сърцето ми.
РЕЗУЛТАТ ОТ ОКОНЧАТЕЛНОТО ГЛАСУВАНЕ В КОМИСИЯ
Дата на приемане
10.10.2011 г.
Резултат от окончателното гласуване
+:
–:
0:
20
2
1
Членове, присъствали на окончателното гласуване
Sharon Bowles, Udo Bullmann, Pascal Canfin, Nikolaos Chountis, George Sabin Cutaş, Leonardo Domenici, Jean-Paul Gauzès, Sven Giegold, Sylvie Goulard, Gunnar Hökmark, Jürgen Klute, Werner Langen, Íñigo Méndez de Vigo, Antolín Sánchez Presedo, Olle Schmidt, Peter Skinner, Ivo Strejček, Ramon Tremosa i Balcells, Corien Wortmann-Kool
Заместник(ци), присъствал(и) на окончателното гласуване
Elena Băsescu, Илиaна Ивaнова, Danuta Jazłowiecka, Olle Ludvigsson
