P7_TA(2010)0418
Годишен доклад на ЕЦБ за 2009 г.
A7-0314/2010
Резолюция на Европейския парламент от 23 ноември 2010 г. относно годишния доклад на ЕЦБ за 2009 г. ( 2010/2078(INI) )
Европейският парламент
, –
като взе предвид годишния доклад на Европейската централна банка (ЕЦБ) за 2009 г.,
–
като взе предвид член 284 от Договора за Европейския съюз,
–
като взе предвид член 15 относно приложения към Договора Протокол за устава на Европейската система на централните банки и на Европейската централна банка,
–
като взе предвид своята резолюция от 2 април 1998 г. относно демократичната отчетност в третата фаза на Икономическия и паричен съюз (ИПС) ОВ C 138, 4.5.1998 г., стр. 177.
,
–
като взе предвид съобщението на Комисията от 7 октомври 2009 г. относно годишния доклад относно еврозоната за 2009 г. ( COM(2009)0527 ) и работния документ на службите на Комисията, придружаващ това съобщение ( SEC(2009)1313 /2),
–
като взе предвид доклада на групата на високо равнище под председателството на Jacques de Larosière от 25 февруари 2009 г.,
–
като взе предвид предложението на Комисията от 23 септември 2009 г. за регламент на Европейския парламент и на Съвета относно пруденциалния надзор на макроравнище върху финансовата система от страна на Общността и за създаване на Европейски комитет за системен риск ( COM(2009)0499 ),
–
като взе предвид предложението на Комисията от 23 септември 2009 г. за решение на Съвета за възлагане на специфични задачи на Европейската централна банка във връзка с функционирането на Европейския комитет за системен риск ( COM(2009)0500 ),
–
като взе предвид своята резолюция от 25 март 2010 г. относно годишния доклад на ЕЦБ за 2008 г. Приети текстове, P7_TA(2010)0090 .
,
–
като взе предвид своята резолюция от 18 ноември 2008 г. относно ИПС@10: първите десет години на Икономическия и паричен съюз и бъдещите предизвикателства ОВ C 16 E, 22.1.2010 г., стр.8.
,
–
като взе предвид член 48 от своя правилник,
–
като взе предвид доклада на комисията по икономически и парични въпроси ( A7-0314/2010 ),
А.
като има предвид, че общият реален БВП в еврозоната намаля с 4,1 % през 2009 г., след като финансовите проблеми се задълбочиха след фалита на „Lehman Brothers“; като има предвид, че зад една такава обобщена цифра се крият големи различия между държавите-членки от еврозоната,
Б.
като има предвид, че средната годишна инфлация се задържа на 0,3 %, а очакванията за средносрочната до дългосрочна инфлация останаха в рамките на целта на ЕЦБ да се запази равнището на инфлация под 2 %, но близо до тази стойност,
В.
като има предвид, че средното съотношение на държавния дефицит в еврозоната се увеличи на около 6,3 %, а съотношението между публичния дълг и БВП нарасна от 69,4 % от БВП през 2008 г. на 78,7 % през 2009 г. в еврозоната,
Г.
като има предвид, че обменният курс на еврото спрямо щатския долар падна от 1,39 щ.д. на 2 януари 2009 г. на 1,26 щ.д. в средата на март 2009 г., възстанови се и достигна максимална стойност от 1,51 щ.д. в началото на декември 2009 г., след което се обезцени през 2010 г., като достигна минимум от 1,19 щ.д. на 2 юни 2010 г.,
Д.
като има предвид, че през 2009 г. имаше намеса от страна на китайските органи по отношение на обменния курс на юана спрямо еврото, като изкуствено се поддържаше силен курс на еврото спрямо китайската валута,
Е.
като има предвид, че ЕЦБ намали лихвените проценти до 1 % и продължи да прилага съществени и безпрецедентни нестандартни мерки в подкрепа на кредитирането; като има предвид, че счетоводният баланс на ЕЦБ се увеличаваше значително през цялата 2009 г.,
Ж.
като има предвид, че се наблюдават признаци на икономическа стабилизация в еврозоната през втората половина на 2009 г., а темпът на растеж за тримесечие, макар и все още слаб, стана положителен, въпреки че тези обобщени цифри подчертават, че тази тенденция не намери отражение във всички държави-членки от еврозоната, някои от които бяха в рецесия през същия този период,
З.
като има предвид, че ЕЦБ очакваше темп на растеж между 0,1 и 1,5 % от реалния БВП в еврозоната за 2010 г. преди кризата със суверенния дълг в някои държави от еврозоната,
Въведение
1.
Приветства факта, че Договорът от Лисабон влезе в сила на 1 декември 2009 г. и предоставя на ЕЦБ статут на институция на ЕС, което повишава отговорността на Парламента в качеството му на основна институция, чрез която ЕЦБ се отчита пред европейските граждани;
2.
Приветства възобновяването на диалога по въпросите на паричната политика с новия Европейски парламент след изборите през юни 2009 г.;
3.
Подкрепя приемането на еврото от Естония на 1 януари 2011 г.;
4.
Посочва, че по отношение на действителните ценови тенденции мерките в рамките на паричната политика са само един сред многото фактори и че през последните години спекулативните тенденции на отделните пазари и нарастващият и очакван недостиг на суровини изиграха особена роля в покачването на цените;
5.
Посочва, че тези дисбаланси затрудняват значително провеждането на устойчива парична политика в еврозоната; по тази причина призовава правителствата да съгласуват своите икономически политики;
Икономическа и финансова стабилност
6.
Изразява дълбока загриженост, че продължават да съществуват значителни макроикономически дисбаланси между икономиките от еврозоната;
7.
Счита, че финансовата криза в някои държави от еврозоната е сериозен въпрос, който касае еврозоната като цяло и отразява затруднения във функционирането й; това показва необходимостта от реформа и по-задълбочена координация на икономическите политики в еврозоната;
8.
Настоятелно призовава Комисията и Централната банка да изготвят предложения съобразно предложението на Базелския комитет относно „Базел III“ за определянето на обвързващи правила за въвеждането на антицикличен буфер; призовава Съвета, Комисията и Централната банка да работят за съгласуваното и бързо изпълнение на предложенията, когато предложенията на Базелския комитет бъдат ратифицирани на равнище Г–20;
9.
Посочва факта, че принципите на Пакта за стабилност и растеж не винаги се спазваха напълно в миналото; припомня, че въпреки че целта да се възстанови равновесието в публичните финанси и да се намали задлъжнялостта е необходимост за свръхзадлъжнелите държави, тя няма да реши сама по себе си проблема за икономическите дисбаланси между държавите от еврозоната и по-общо от ЕС; по тази причина призовава за неограничено и по-съгласувано прилагане на Пакта за стабилност и растеж; счита, че пактът следва да бъде допълнен, като се разработи система за ранно предупреждение за установяване на евентуални дефицити, например под формата на „европейски семестър“, с цел не само подобряване на надзора и укрепване на координацията на икономическата политика за осигуряване на фискална консолидация, но и – отвъд бюджетното измерение – за преодоляване на други макроикономически дисбаланси и укрепване на процедурите за прилагане;
10.
Счита, че трябва да бъдат предприети действия незабавно с цел да се започне постепенно намаляване на фискалния дефицит и да се възстанови доверието в европейските публични финанси;
11.
Отбелязва, че паричният съюз се нуждае от силна и подобрена координация на икономическите политики, за да бъде стабилен; изразява съжаление, че в Икономическия и паричен съюз се набляга главно на „паричните“ аспекти;
12.
Счита, че държави-членки, които не следват правилата на еврозоната по отношение на публичните финанси и достъпа до надеждни статистически данни, следва да бъдат обект на разширен и нарастващ спектър от мерки за гарантиране на по-строго спазване;
13.
Счита, че липсата на предварително разработен механизъм за управление на кризи и поведението на някои правителства затрудни незабавното намиране на решение на кризата със суверенния дълг в някои държави-членки от еврозоната и ще отслаби способността на ИПС да реагира бързо на евентуални подобни ситуации в бъдеще; по тази причина призовава за изготвяне на постоянна рамка за управление на кризи;
14.
Настоятелно призовава финансовата помощ за държави от ЕС в криза, свързана с дълга, да бъде формулирана така, че да насърчава погасяването на кредитите, бюджетното равновесие и икономическата реформа, и подчертава опасността от превръщането на кредитите във финансови помощи, с което насърчава заемането на средства и натрупването на дълг;
15.
По тази причина призовава Комисията да представи предложения за укрепване на Пакта за стабилност и растеж чрез въвеждането на конкретни цели за преодоляване на различията в конкурентоспособността на европейските икономики с цел да се стимулира растеж, създаващ заетост;
16.
Споделя загриженост във връзка с евентуални спекулации спрямо еврото;
17.
Счита, че растежът на кредитирането и развитието на цените на активите в ЕС и държавите-членки са жизненоважни показатели за ефективен мониторинг на финансовата стабилност в рамките на ИПС и по-общо в ЕС;
18.
Изразява загриженост предвид запазващите се тенденции на пазарите на държавни облигации в еврозоната, отразени в увеличаващите се спредове; счита, че действията в търсене на сигурност, породени от пристъпите на паника, на които бяхме свидетели по време на настоящата финансова криза, доведоха до мащабни изкривяващи ефекти и оказаха скъпоструващи отрицателни въздействия;
19.
Призовава за своевременно прилагане на регламента относно агенциите за кредитен рейтинг (Регламент (ЕО) № 1060/2009) и приветства предложението на Комисията от 2 юни 2010 г. за изменение на Регламент (ЕО) № 1060/2009 относно агенциите за кредитен рейтинг, но същевременно призовава Комисията да разшири неговия обхват, като внесе предложения за по-строго наблюдение на дейността на тези агенции, за подобряване на отговорността на агенциите за кредитен рейтинг и за оценка на възможността за създаване на Европейска агенция за кредитен рейтинг; подчертава факта, че определянето на рейтинга на суверенния дълг в еврозоната се оказа проблематично по време на кризата;
Управление и вземане на решения
20.
Подчертава независимостта на ЕЦБ;
21.
Препоръчва ЕЦБ да подобри прозрачността на своята работа с цел да се повиши нейната легитимност и предсказуемост; необходима е прозрачност и по отношение на вътрешните модели, използвани за оценка на неликвидните обезпечения, както и във връзка с оценките на определени ценни книжа, предлагани като обезпечение;
22.
Счита, че предвид новия правен статут на ЕЦБ съгласно Договора от Лисабон кандидатите за членове на Изпълнителния съвет, предложени от Съвета, следва да подлежат на специални изслушвания от съответната парламентарна комисия и впоследствие да бъдат подложени на гласуване от Европейския парламент; отбелязва освен това, че ролята на ЕЦБ беше изключително важна от началото на кризата и поради тази причина счита, че подобна роля следва да включва засилена прозрачност и отчетност;
23.
Приветства предоставянето на правосубектност на Еврогрупата по силата на Договора от Лисабон и участието на ЕЦБ в нейните заседания;
24.
Изтъква решимостта на Европейския парламент да продължи диалога по въпросите на паричната политика като важен елемент в демократичния контрол на ЕЦБ;
25.
Приветства предложението за създаване на Европейски комитет за системен риск (ЕКСР), чрез който ще се преодолеят съществуващите пропуски в пруденциалния надзор на макроравнище; призовава ЕЦБ да определи ясни модели и определения, за да се гарантира ефективното функциониране и отчетността на ЕКСР; допълва, че никоя нова задача, възложена на ЕЦБ във връзка с ЕКСР, няма да застрашава по какъвто и да било начин независимостта на ЕЦБ;
26.
Отбелязва, че концепцията, съгласно която ЕКСР отправя само предупреждения и препоръки, без да проследява действителното им изпълнение, е незадоволителна по отношение на ефективното прилагане и отговорността; изразява съжаление, че ЕКСР не може да обявява сам извънредна ситуация;
27.
Приветства предложението за провеждане на изслушвания на председателя на ЕКСР пред Европейския парламент в рамка, различна от диалозите по въпросите на паричната политика;
Изход от кризата
28.
Счита, че възраждането на икономическата активност през втората половина на 2009 г. беше резултат от извънредните мерки, които предприеха правителствата и централните банки в света, считано от края на 2008 г., под формата на гаранции за банковите пасиви, капиталови инжекции и схеми в подкрепа на активите;
29.
Отбелязва, че финансовата криза в еврозоната е криза на платежоспособността, която първоначално се прояви като криза на ликвидността; счита, че за тази ситуация не може да се намери решение в дългосрочен план, като просто се налива нов дълг и ликвидност в силно задлъжнели икономики в съчетание с ускорени планове за фискална консолидация;
30.
Счита също така, че кризата разкри определена тенденция в икономическите политики през последните години, които допринесоха за настоящото високо равнище на публичния и частния дълг, чието коригиране ще отнеме много години; счита, че някои части от Европа ще срещнат по-големи трудности от други в справянето с последиците и развитието на кризата и постигането на устойчив икономически растеж, нови иновации и създаването на работни места; подчертава необходимостта от реформи в цяла Европа;
31.
Припомня, че преди започването на финансовата криза съотношението на публичния дълг към БВП в еврозоната и ЕС като цяло, както и съотношението в повечето държави-членки, намаляваше между 1999 и 2007 г., докато за разлика от това равнищата на задлъжнялост на домакинствата и дружествата и ливъриджът на финансовия сектор регистрираха значително увеличение през същия период;
32.
Припомня, че огромното увеличение на публичния дълг в няколко държави-членки, считано от 2008 г., се дължи на факта, че тези страни трябваше да се справят с излишъци, причинени по-рано от неустойчив растеж на частния дълг и огромни финансови балони; по тази причина счита, че настоящата криза показа, че фискалното положение е неустойчиво, ако финансирането на частния сектор е неустойчиво;
33.
Отбелязва, че кризата, заедно с последващите спасителни мерки и пакети с икономически стимули, предизвика налагането на строги мерки с дългосрочни последици, които са често закъснели, но които в същото време силно ограничават възможностите за действие на правителствата;
34.
Предупреждава, че тези пакети от строги мерки не следва да водят до мерки, които биха могли сериозно да забавят икономическото възстановяване, което изисква нов модел на икономическо управление с инструменти и график, който ще осигури баланс между процеса на фискална консолидация и удовлетворяването на нуждите от инвестиции в работни места и устойчиво развитие;
35.
Подчертава, че липсата на кредити за реалната икономика, конкретно за МСП, произтича от по-слабото търсене поради намалената активност в реалната икономика, както и от нежеланието на банките да отпускат кредити;
36.
Подчертава, че банките на няколко държави-членки разчитаха прекалено много на ликвидността, предоставена от ЕЦБ;
37.
Отбелязва, че нестандартните мерки, които ЕЦБ въведе, считано от октомври 2008 г., в подкрепа на кредитирането бяха успешни за избягването на още по-дълбока рецесия и допълнителни финансови проблеми; отново заявява, че премахването на тези мерки трябва да се извърши в подходящ момент и да бъде внимателно координирано с националните правителства и техните дейности, особено с оглед на колективното и едновременно прилагане на строги мерки в много държави-членки;
38.
При все това изразява загриженост относно евентуалното асиметрично въздействие на стратегията на ЕЦБ за изход от кризата предвид съществените различия между държавите-членки от еврозоната по отношение на бизнес цикъла;
39.
Би приветствал, ако Европейската централна банка приеме като цяло държавните облигации на държавите от еврозоната като обезпечение в контекста на споразуменията с уговорка за обратно изкупуване, като по този начин последва изпитаната практика на централната банка на Обединеното кралство и Федералния резерв;
40.
Подчертава, че постепенният изход от ситуациите на публичен дефицит и дългосрочната устойчивост на публичните финанси са от изключително важно значение за еврозоната като цяло;
41.
Отбелязва броя на предложенията в ЕС за завършване на системата за пруденциален надзор, управление на кризата и регулиране на банковия сектор в сянка;
42.
Споделя загриженост във връзка с процикличните аспекти на настоящите регулаторни, пруденциални и счетоводни правила и правилата в областта на данъчното облагане, които засилват колебанията, които са присъщи на функционирането на пазарната икономика;
43.
Подчертава необходимостта от решително увеличение на капиталовите буфери на банките и подобряване на качеството на капитала и приветства предложенията на Базелския комитет за по-тясно определение на собствения капитал и въвеждането на по-високи коефициенти на капиталова адекватност; също така обръща внимание на връзката между финансовата и реалната икономика и влиянието, което може да оказва регулирането на едната върху другата;
44.
Счита, че е необходимо да се намали уязвимостта на световната финансова система и да се обобщи в световен мащаб опитът от кризата с цел намаляване на системния риск, справяне с финансовите балони и подобряване на качеството на управлението на риска и прозрачността на финансовите пазари, като се потвърди отново, че тяхната основна роля е да финансират реалната икономика;
Външно измерение
45.
Отбелязва, че еврото придоби статут на международна валута през 2009 г., но беше подложено на силен натиск през 2010 г.;
46.
Посочва, че през период на големи колебания на обменните курсове еврото засили позициите си, по-специално спрямо щатския долар и китайския юан, и изразява загриженост, че това може да навреди на конкурентоспособността на еврозоната;
47.
Признава, че високата стойност на еврото отчасти се дължи на слабата икономическа активност в САЩ, където настоящият дефицит по текущата сметка намаля рязко до под 3 % от БВП през 2009 г., а федералният бюджетен дефицит нарасна на около 10 % от БВП през финансовата 2009 г., докато сривът на еврото, наред с другото, беше свързан също с липсата на доверие в световните пазари в някои силно задлъжнели държави-членки на ЕС; споделя загриженост във връзка с увеличаването на обема на паричното предлагане в САЩ и в по-малка степен в ЕС;
48.
Изразява загриженост относно въздействието на колебанията на обменните курсове и операциите „кери трейд“ („carry trade“) върху световната финансова стабилност и реалната икономика;
49.
Подчертава, че независимо от настоящата глобална финансова и икономическа криза еврозоната следва да продължи да бъде разширявана, но изтъква, че изпълнението на критериите от Маастрихт се счита за предварително условие за членство в еврозоната; приветства бързото приемане на еврото от всички държави-членки, които спазват тези критерии;
50.
Счита, че приемането на еврото от Естония показва статута на еврото, въпреки кризата с публичния дълг; счита, че този статут ще насърчи държавите-членки да се стремят към членство в еврозоната;
о
о о
51.
Възлага на своя председател да предаде настоящата резолюция на Съвета и на Комисията, както и на Еврогрупата и Европейската централна банка.
