A7-0064/2011
18.3.2011
ДОКЛАД
относно проекта за препоръка на Съвета за назначаването на член на Изпълнителния съвет на Европейската централна банка
(00003/2011 – C7‑0058/2011 – 2011/0802(NLE))
Комисия по икономически и парични въпроси
Докладчик по становище:
Sharon Bowles
PR_NLE_art109
PE 460.742v03-00
СЪДЪРЖАНИЕ
ПРЕДЛОЖЕНИЕ ЗА РЕШЕНИЕ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ.......................5
ПРИЛОЖЕНИЕ (1): АВТОБИОГРАФИЯ НА Peter Praet ......................................6
ПРИЛОЖЕНИЕ (2): ОТГОВОРИ НА Peter Praet ПО ВЪПРОСНИКА.................9
РЕЗУЛТАТ ОТ ОКОНЧАТЕЛНОТО ГЛАСУВАНЕ В КОМИСИЯ..........................30
ПРЕДЛОЖЕНИЕ ЗА РЕШЕНИЕ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ
относно препоръка на Съвета за назначаването на член на Изпълнителния съвет на Европейската централна банка
(00003/2011 – C7‑0058/2011 – 2011/0802(NLE) )
Европейският парламент,
– като взе предвид препоръката на Съвета от 15 февруари 2011 г. (00003/2011)
Все още непубликувана в ОВ. ,
– като взе предвид член 283, параграф 2 алинея втора от Договора за функционирането на Европейския съюз, съгласно който Съветът се е консултирал с Парламента ( C7-0058/2011 ),
– като взе предвид член 109 от своя правилник,
– като взе предвид доклада на комисията по икономически и парични въпроси ( A7-0064/2011 ),
А. като има предвид, че с писмо от 18 февруари 2010 г. Европейският съвет се консултира с Европейския парламент относно назначаването на Peter Praet за член на Изпълнителния съвет на Европейската централна банка с осемгодишен мандат, считано от 1 юни 2011 г.,
Б. като има предвид, че след това комисията по икономически и парични въпроси към Парламента пристъпи към оценяване на пълномощията на кандидата, по-специално с оглед на изискванията, посочени в член 283, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, и с оглед на необходимостта от пълна независимост на ЕЦБ съгласно член 130 от същия Договор, и като има предвид, че при провеждането на настоящата оценка комисията получи автобиографията на кандидата, както и неговите отговори на изпратения му писмен въпросник,
В. като има предвид, че впоследствие комисията проведе на 16 март 2011 г изслушване с кандидата, продължило час и половина, по време на което той направи встъпително изявление и после отговори на въпросите, поставени от членовете на комисията,
1. изказва пред Европейския съвет положително становище по препоръката на Съвета за назначаването на Peter Praet за член на Изпълнителния съвет на Европейската централна банка;
2. възлага на своя председател да предаде настоящото решение на Европейския съвет и на Съвета.
ПРИЛОЖЕНИЕ (1): АВТОБИОГРАФИЯ НА Peter Praet
Peter Praet е назначен за изпълнителен директор на Белгийската национална банка през 2000 г. и отговаря за финансовата стабилност и надзора върху финансовата инфраструктура и системите за плащания. През 2002 г. е назначен за изпълнителен директор на Белгийската комисия за банков, финансов и застрахователен надзор (CBFA), където отговаря за пруденциалните политики за банковото дело и застраховането.
Преди да постъпи на работа в националната банка г-н Praet е работил като началник на кабинета на белгийския финансов министър през 1999-2000 г., главен икономист в Générale de Banque и Fortis Bank през 1988-1999 г., професор по икономика в Université Libre de Bruxelles през 1980-1987 г. и като икономист в Международния валутен фонд през 1978-1980 г.
Г-н Praet защитава докторска дисертация по икономика в Université Libre de Bruxelles (ULB) през 1980 г. Той е професор по икономика в ULB от 1980 г. досега. Понастоящем преподава „Пари и банкиране” в ULB, а през 2001-2004 е бил ръководител на катедрата по бизнес етика в Faculté Polytechnique и Solvay Business School на ULB.
Г-н Praet участва в няколко международни комитета на високо равнище, включително Базелския комитет по банков надзор, Комитета по платежни и сетълмент системи, Комитета за глобалната финансова система и Европейския банков орган. Той е първи заместник в Съвета на директорите на Банката за международни разплащания. Освен това той председателства и Комитета за банков надзор на Европейската система на централните банки.
В тези си различни качества той председателства редица специализирани звена и работни групи. Понастоящем е председател на работната група по стратегии за фиксирани приходи на застрахователни дружества и пенсионни фондове („Fixed income strategies of insurance firms and pension funds“) на Комитета за глобалната финансова система и също така съпредседател на изследователската работна група (Research Task Force) на Базелския комитет по банков надзор.
Г-н Praet е член на съвета на Европейския мозъчен тръст (BRUEGEL) (European think tank BRUEGEL Brussels European Global Economic Laboratory) от 2004 г. и е член на Международния консултативен съвет на Международния център за финансово регулиране (ICFR).
PETER PRAET
Изпълнителен Директор
Роден в Herchen (Германия) на 20 януари 1949 г.
Гражданство: белгийско
Мандати
· Изпълнителен директор на Белгийската национална банка, отговаря за финансовата стабилност и надзора на финансовата инфраструктура и системите за плащания;
· Изпълнителен директор на Белгийската комисия за банков, финансов и застрахователен надзор (CBFA), отговаря за пруденциалните политики в банковото дело/застраховането
· Първи заместник в Съвета на директорите на Банката за международни разплащания (BIS);
· Заместник член на Световната икономическа среща на BIS
· Заместник член на Икономическия консултативен комитет на BIS;
· Председател на Комитета за банков надзор на Европейската система на централните банки.
Членства
Базелски комитет по банков надзор (BCBS),
Базелски комитет за глобалната финансова система (CGFS),
Председател на работната група по стратегии за фиксирани приходи на застрахователни дружества и пенсионни фондове („Fixed income strategies of insurance firms and pension funds“) Съпредседател на изследователската работна група (Research Task Force) на Базелския комитет по банков надзор
Базелски комитет по платежни и сетълмент системи (CPSS)
Комитет на европейските банкови надзорници (CEBS), от януари 2011 г. Европейски банков орган (EBA)
Съвет на Brussels European and Global Economic Laboratory (BRUEGEL)
(2004 – 2011)
Борд на директорите на XBRL (Extensible Business Reporting Language)
Висш финансов съвет на Кралство БелгияLamfalussy Task Force 2008 г. за нова финансова архитектура в Белгия
Академичен консултативен съвет на Брюкселския финансов институт (BFI)
Международен консултативен съвет на Международния център за финансово регулиране (ICFR).
Comité des risques et établissements financiers systémiques (CREFS)
Академични функции
Пари и банкиране, Solvay Business School и Катедра по икономика, Université Libre de Bruxelles (ULB)Макроикономическа координация – Институт по европеистика
Научни степени
Бакалавърска степен по икономика - ULB (1971)Магистърска степен по икономика - ULB (1972)
Докторска степен по икономика - ULB (1980)
Основни професионални дейности
1973 – 1975
Научен сътрудник в Катедрата по приложна икономика и Института по Европеистика, Université Libre de Bruxelles (ULB)
1976
Военна служба
1977 – 1978
Научен сътрудник в Института по Европеистика, ULB
1978 – 1980
Икономист в Международния валутен Фонд, Вашингтон, САЩ
1980 – 1987
Професор по икономика, ULB
Преподавателска дейност:
· Пари и банкиране
· Икономически и паричен съюз
· Координиране на макроикономически политики
1987 – 1999
Главен икономист в Générale de Banque и впоследствие във Fortis
1999 – 2000
Началник на кабинета на финансовия министър на Белгия
ноември 2000 г. – до момента
Изпълнителен директор на Белгийската национална банка
ноември 2002 г. – до момента
Член на Съвета на Комисията за банков, финансов и застрахователен надзор (CBFA)
ПРИЛОЖЕНИЕ (2): ОТГОВОРИ НА Peter Praet ПО ВЪПРОСНИКА
A. Лична и професионална информация
1. Моля да очертаете основните аспекти от Вашия професионален опит в областта на паричните, финансови и търговски въпроси.
Работил съм като специалист по парични и финансови въпроси в академичната, банковата и държавната сфера и като централен банкер.
След като защитих докторска степен по икономика в Université Libre de Bruxelles (ULB) и след като работих две години като икономист в МВФ, между 1980 и 1987 г. бях професор по икономика в ULB.
От 1987 г. до 1999 г. бях главен икономист във водещи банки в Белгия. Това ми даде добри познания в различни области на банковото дело.
Между 1999 и 2000 г. бях началник на кабинета на министъра на финансите на Белгия. От 2000 г. съм изпълнителен директор на Белгийската национална банка и отговарям за финансовата стабилност и надзора на финансовата инфраструктура и системите за плащания. През 2002 г. бях назначен в Управителния съвет на Белгийската комисия за банков, финансов и застрахователен надзор (CBFA), където отговарям за пруденциалните политики за банковото дело и застраховането. В тези си две качества (представител на националната банка и на CBFA) съм участвал в няколко международни комитета на високо равнище (вж. въпрос № 2)
2. Моля да очертайте основните аспекти от Вашия европейски и международен опит.
След 2000 г. съм участвал в на няколко международни комитета на високо равнище, включително Базелския комитет по банков надзор, Комитета по платежни и сетълмент системи, Комитета за глобалната финансова система и Комитета на европейските банкови надзорници, който наскоро стана Европейски банков орган. Също така бях назначен от Управителния съвет на ЕЦБ за председател на Комитета за банков надзор на Европейската система на централните банки между 2007 и 2011 г.
В тези си различни качества бях канен да председателствам редица специализирани звена и работни групи. Понастоящем съм председател на работната група по стратегии за фиксирани приходи на застрахователни дружества и пенсионни фондове („Fixed income strategies of insurance firms and pension funds“) на Комитета за глобалната финансова система и съпредседател на изследователската работна група на Базелския комитет по банков надзор. Член съм и на аd hoc работната група по управление на кризи на Икономическия и финансов комитет.
В периода между 2000 и 2005 г. отговарях в Белгийската национална банка за въпросите от сферата на международната политика, които включваха МВФ, Банката за международни разплащания (BIS), ОИСР и ЕС.
Член съм на съвета на Европейския мозъчен тръст BRUEGEL (Brussels European Global Economic Laboratory) от 2004 г. и на Международния консултативен съвет на Международния център за финансово регулиране (ICFR).
3. Кои са най-важните решения, в които сте участвали по време на Вашия професионален живот?
Участвал съм във вземането на много решения на национално, европейско и международно равнище по икономически и финансови въпроси.
На национално равнище, като началник на кабинета на белгийския финансов министър, съм участвал в провеждането на важни данъчни и регулаторни реформи. Също така бих искал да спомена създаването през 2002 г. на отдела за финансова стабилност към Белгийската национална банка, който допринесе за поставянето на по-голямо ударение върху анализа и изследователската дейност в тази област. По-късно взех активно участие в управлението на финансовата криза в Белгия и бях член на групата на високо равнище Lamfalussy, която очерта новата надзорна архитектура на Белгия.
Наскоро също така сътрудничих на важни международни политически групи в отговор на кризата. На европейско равнище съм участвал активно в инициативи за укрепване на трансграничното управление на кризи във финансовия сектор. Като член на Базелския комитет съм работил усърдно за укрепване на устойчивостта на финансовата система чрез така наречения пакет Базел ІІІ.
Б. Парична и икономическа политика
4. Какви ще бъдат водещите цели, които ще преследвате по време на Вашия осемгодишен мандат като член на Изпълнителния съвет на Европейската централна банка?
На първо място ще се придържам в пълна степен към мандата на ЕЦБ според Договора.
В съответствие с компетенциите на ЕЦБ ще действам независимо в защита на общия интерес на еврозоната и на ЕС като цяло и на техните граждани.
Високо ценя почтеността, прозрачността и отчетността. Също така считам, че колегиалното вземане на решения и високопрофесионалния състав са основни предимства на ЕЦБ.
5. Каква е оценката Ви за паричната политика, водена от ЕСЦБ в продължение на дванадесет години? Какви промени, ако са необходими такива, бихте насърчили, когато станете член на Изпълнителния Съвет на ЕЦБ?
Като цяло, според мен паричната политика в еврозоната се развива задоволително. Проучванията и показателите на финансовите пазари за инфлационните очаквания съответстват в общи линии с определението на ЕЦБ за ценова стабилност. Това стабилизиране на инфлационните очаквания свидетелства за високата степен на доверие на пазарите и сред обществеността в ангажимента на ЕЦБ да осигури това, което се очаква от нея, т.е. ценова стабилност. ЕЦБ постига тази цел въпреки многобройните изключителни предизвикателства, пред които беше изправена през последните 12 години. ЕЦБ реагира бързо на финансовите сътресения през 2007 г. и след като те прераснаха във финансова криза. Дори през този период, с няколко месеца отрицателна инфлация, средните до по-дългосрочните инфлационни очаквания останаха стабилни.
Въпреки това, финансовата криза повдигна редица въпроси за връзката между паричната политика и финансовата стабилност. Необходимо е по-добро разбиране на ролята на финансовия сектор в трансмисионния механизъм на паричната политика. Както се посочва в отговора на шести въпрос, наблюдаването на развитието на цените на активите е важно условие за една силна стратегия в областта на паричната политика.
6. Често се твърди, че поради структурни промени в световната икономика инфлацията е преминала от инфлация на потребителските цени в инфлация на цените на активите. Какво е Вашето мнение относно това твърдение и какви последици виждате за паричната политика?
През последните 30 години нивото на инфлацията и нейната нестабилност намаляха първо в развитите страни, а по-късно и в развиващите се икономики. Преди започването на финансовата криза, дебатите дълго време бяха съсредоточени върху възможните тълкувания за причините за т.н. Great Moderation като структурни промени, включително глобализация и по-ефективна парична политика. Най-вероятният отговор е, че и двата фактора имат значителен принос за намаляването на инфлацията и нейната нестабилност.
Въпреки това не можем да твърдим, че борбата с инфлацията е окончателно спечелена и че сме навлезли в нова ера, в която инфлацията се проявява в активите, вместо в потребителските цени. В същото време е вярно, че, намалявайки рисковите премии, искани от финансовите пазари, успокоението в динамиката на инфлацията може да е допринесло за насърчаване на неустойчивото развитие на цените на някои активи. В бъдеще централните банки трябва да запазят трудно спечеленото доверие в тях през последните 30 години и да останат фокусирани върху целта си за ценова стабилност, отчитайки последствията от развитието на цените на активите върху средносрочните и дългосрочните рискове за ценовата стабилност.
Наблюдаването на развитието на цените на активите е важно условие за една силна стратегия в областта на паричната политика. Неустойчивите развития в цените на активите могат до наложат болезнени корекции – дори в по-далечното бъдеще – и могат да застрашат способността на централната банка да поддържа ценова стабилност на дълготрайна основа. Стратегията на ЕЦБ в областта на паричната политика например, е замислена по такъв начин, че да включва по-дългосрочните рискове за ценовата стабилност, произтичащи от неустойчива динамика на цените на активите при определянето на паричната политика. При паричния анализ, който играе важна роля в определянето на средносрочната до по-дългосрочната прогноза за развитието на цените, оценката на паричната и кредитната динамика позволява проследяване на взаимодействията между ценообразуването на пазарите на активи и генерирането на кредити и ликвидност във финансовия сектор. Това насърчава възприемането на т.н. позиция leaning-against-the-wind към зараждащи се неравновесия в цените на активите, които се отразяват в динамиката на паричните и кредитните агрегати. Това помага паричната политика да ограничи образуването на ценови балони във финансовите цикли и да поддържа дългосрочна ценова стабилност.
Въпреки това паричната политика не е непременно най-подходящият инструмент за справяне с резки увеличения в цените на кредитите и активите. Използването на макро пруденциални инструменти, насочени към източниците на финансовата невъздържаност биха могли да бъдат по-ефективни. В същото време имаме твърде малко опит с тези инструменти.
7. Как оценявате последиците за паричната политика от повишаването на цените на основните стоки и суровините? Съществува ли конфликт от гледна точка на паричната политика между борбата с рецесията и запазването на бдителност относно (очакванията за) инфлацията?
Паричната политика на ЕЦБ се концентрира върху равнището на цените в средносрочна перспектива. Отнема известно време докато промените в стратегията на паричната политика окажат влияние на икономиката и в крайна сметка на цените. Покачването на цените на основните стоки и суровините, което се наблюдава в момента, следователно ще засегне паричната политика само до толкова доколкото то създава риск от покачване на цените в средносрочен период. Краткосрочните ефекти върху общото равнище на инфлацията, произтичащи от прякото въздействие на повишените цени на основните стоки и суровините и непрякото въздействие от употребата на тези стоки на входа на производствения процес, по принцип не представлява причина за реакция от страна на ЕЦБ, тъй като ефектът за потребителските цени би имал само временен характер.
Нещата започват да се променят ако този краткосрочен ценови натиск се установи трайно в поведението на потребителите, производителите и участниците на финансовите пазари, което да доведе до възникването на спирален ефект. Също в случай на устойчива тенденция за покачване на цените на основните стоки и суровини, може да се наложи централната банка да се намеси, когато поради продължително отклонение от ценовата стабилност обективни рискове подкопават трайното стабилизиране на инфлационните очаквания. В такива случаи би било необходимо затягане на паричната политика, за да се върне икономиката към стабилност на цените и стабилизиране на инфлационните очаквания. В сегашната ситуация трябва отблизо да наблюдаваме цените на основните стоки и суровините, както и тяхното отражение върху икономиката и инфлацията.
Основният мандат на ЕЦБ е да поддържа ценова стабилност в средносрочен аспект. За да постигне това, тя определя лихвените проценти и понастоящем прилага нестандартни мерки, целящи гарантиране на предаването на ниските лихвени проценти към икономиката, както при нормални обстоятелства. Осигуряването на стабилност на цените е най-добрият принос, който ЕЦБ може да направи към подобряващите се изгледи за устойчиво възстановяване на икономиката (вж. също отговора на въпрос 8).
8. Без да се накърнява целта за парична стабилност, по какъв начин според Вас следва ЕЦБ да изпълнява второстепенните си задължения съгласно Договора (да има принос за икономическия растеж и пълната заетост) и какви инструменти може да използва за това?
В съответствие с Договора ЕЦБ набеляза ясни конкретни целеви показатели за постигането на ценова стабилност. Тя цели поддържане на инфлация под, но близо до 2 % в средносрочен план, и постигна тази цел изцяло още от самото начало. Всеобщо е схващането, че една централна банка не може да оказва устойчиво влияние върху икономическия растеж, като променя паричното предлагане. Ценовата стабилност обаче е най-важният принос на паричната политика за постигане на благоприятен икономически климат и висока заетост. Чрез нея се подпомагат в структурно отношение другите цели на Европейския съюз, като се увеличава потенциалът за растеж на икономиката в еврозоната.
В Договора се предвижда също така ЕСЦБ, без да накърнява целта за ценова стабилност, да оказва подкрепа на общата икономическа политика на Съюза, като по този начин допринася, наред с другото, за устойчивото развитие на Европа на базата на балансиран икономически растеж, и цели постигане на пълна заетост. По време на финансовата криза посредством паричната политика бяха предприети необходимите средносрочни действия в отговор на икономическите и финансови сътресения, за да се гарантира сигурно овладяване на инфлационните очаквания и да се стабилизира макроикономическото развитие. Използвайки лихвения инструмент, ЕЦБ подкрепя в значителна степен икономиката без обаче да застрашава ценовата стабилност. Освен това наред с конвенционалното намаляване на лихвата дo безпрецедентно ниско равнище, ЕЦБ реагира достатъчно гъвкаво, както го налагаха обстоятелствата. Тя прие т.нар нестандартни мерки, за да осигури плавен преход в паричната политика в условията на необичайно висока несигурност и нестабилност на финансовите пазари.
9. Как оценявате институционалните отношения между ЕЦБ, Съвета и/или Еврогрупата? Считате ли, че трябва да бъдат подобрени сътрудничеството и икономическия надзор в Еврогрупата?
ЕЦБ участва редовно в срещите на Съвета ЕКОФИН, Еврогрупата и техните подготвителни комитети. Президентът на ЕЦБ участва редовно и в съответните части от заседанията на Европейския съвет. Чрез това тясно сътрудничество ЕЦБ информира министрите относно решенията си в областта на паричната политика и оценката си за икономическото и финансово развитие. От друга страна, посредством тези форуми ЕЦБ участва в дискусии относно фискалната и други макроикономически и структурни политики на държавите-членки на ЕС (както са обхванати от семестъра на ЕС), международните финансови отношения и политиките във финансовия сектор.
Въпреки това Комисията наистина трябва да наблегне на законодателните предложения относно икономическото управление в ЕС, координацията и икономическия надзор. На Еврогрупата, която олицетворява “икономическия стълб” на ИПС, се полага да играе решаваща роля. Такова засилено сътрудничество трябва да има за цел да се избегне натрупването на неустойчиви неравновесия, които могат да застрашат правилното функциониране на икономическия и паричен съюз, чрез създаването на устойчиво фискално положение и подобряване на потенциала за растеж на еврозоната.
10. Какво мислите за проектите за законодателните предложения за „реформа на икономическото управление“, които се обсъждат в момента от Европейския парламент? Смятате ли, че интегрираният надзор е стъпка напред или по-скоро бихте съсредоточили вниманието си върху бюджетния надзор?
Въпреки че направените от Комисията предложения представляват важно разширяване на обхвата и укрепване на съществуващата рамка за фискален и макроикономически надзор в ЕС, те не представляват “квантовия скок” в рамката на ИПС за икономическо управление, с който ще се постигне засилване на икономическия съюз, както призовава ЕЦБ. Във връзка с това приветствам усилията на Европейския парламент и се надявам, че при предстоящата тристранна процедура със Съвета и Комисията той ще използва изцяло възможността, предвидена в Договора, да заздрави в максималната степен икономическото управление.
Основната поука, която трябва да си извлечем, от начина, по който беше осъществяван надзорът в миналото, е, че правилата трябва да се спазват стриктно и че след всяко отклонение следват почти автоматични коригиращи стъпки. Това може да се постигне чрез ясни и навременни процедури, който се тълкуват и прилагат недвусмислено.
По време на неотдавнашната криза се видя, че макроикономическите неравновесия могат да създадат сериозни рискове за публичните финанси, които могат много бързо да се превърнат в реалност. Също така стана ясно, че в съществуващата рамка за управление тези рискове не са били наблюдавани достатъчно внимателно и не са предвидени подходящи коригиращи мерки. Затова е необходимо да се приложи по-интегриран подход по отношение на надзора. Хубавото е, че в рамките на европейския семестър, различните надзорни процеси - въпреки че ще останат разделени в правно и процедурно отношение - ще бъдат съгласувани във времето с цел да се постигне съответствие.
11. Как виждате ролите и отношенията между ЕЦБ и бъдещия Европейски механизъм за стабилност и предизвикателствата, пред които са изправени?
В изказването на Еврогрупата от 28 ноември 2010 относно Европейския механизъм за стабилност, което беше подкрепено от Европейския съвет на 16-17 декември 2010 г., се предвиждат редица задачи за ЕЦБ.
Първо Комисията и МВФ заедно с ЕЦБ ще договорят и ще наблюдават програмите за икономическа и финансова помощ за страните от еврозоната, които искат помощ по линия на ЕМС, каквато е практиката за отпуснатия на Гърция заем, помощта по линия на Европейския инструмент за финансова стабилност (ЕИФС) и Европейския механизъм за финансова стабилност (ЕМФС). ЕЦБ обаче не може да поеме водеща роля в този процес, тъй като едно прекалено активно участие в наблюдението на програмите може да отслаби нейната независимост.
Второ, преди отпускането на помощ от ЕМС, Комисията и МВФ, заедно с ЕЦБ, ще извършват задълбочен анализ на устойчивостта на дълга, въз основа на който Еврогрупата ще взима единодушно решение за отпускане на помощта.
Трето през 2016 г. Комисията съвместно с ЕЦБ ще оцени цялостната ефективност на рамката, предвидена за ЕМС.
12. Какво би означавало емитирането на еврооблигации за икономическото управление в еврозоната?
Емитирането на взаимно гарантираните облигации – или „еврооблигациите“, беше предложено от различни страни, както като инструмент за повишаване на ликвидността на пазарите за държавни дългове на еврозоната, така и като възможен механизъм, който да допринесе за решаването на текущата криза на държавните дългове.
Трябва да се намери отговор обаче на няколко ключови въпроса. Най-вече взаимно гарантираните облигации с единен лихвен процент в цялата еврозона пораждат значителен проблем при ползването на общия фонд. Те биха могли да занижат стимулите за фискална предпазливост на национално равнище и да направят непривлекателно за държавите да предприемат мерки с висока политическа цена, за да предотвратяват и решават сами кризите. Обратните стимулиращи ефекти биха могли да повлияят не само на държавите, които извличат ползи от по-ниските лихвени проценти за подобни взаимни облигации, но също така и на държавите, които плащат, тъй като те няма да могат вече да се наслаждават на плодовете от финансовата предпазливост в миналото.
Съвместните еврооблигации имат повече смисъл, когато значителна част от фискалните компетенции се пренесат от национално на съюзно равнище и когато Съюзът разполага с достатъчно инструменти да противодейства на обратните стимулиращи ефекти на съвместните облигации. Това би било сходно с настоящите финансови договорености между централните правителства и регионалните органи в рамките на федералните държави.
13. Според Вас кои са най-важните цели на Стратегията за заетост и растеж до 2020 г.? По какъв начин ЕЦБ и инструментите за координация на икономическата политика биха могли да допринесат за успеха на тази стратегия? Моля да изброите по реда на тяхното значение структурните реформи, които считате, че са приоритетни за ЕС.
От решаващо значение за Европа е да повиши потенциала си за растеж. Най-добрият начин това да стане е като се създаде климат за насърчаване и разпространяване на нововъведенията. Основният актив на Европа е човешкият капитал. Нововъведенията следва да съдействат за решаване на предизвикателствата пред околната среда като е необходима по-висока продуктивност, която да повиши стандарта на живот и да допринесе за създаване на устойчиви публични финанси, въпреки разходите, предизвикани от застаряването на населението.
От първостепенно значение за успеха на стратегия „ЕС 2020“ е подобряването и укрепването на надзора върху политиките на държавите-членки, като това включва новия макроикономически механизъм, предложен от Комисията. Освен осигуряването на ценова стабилност, ЕЦБ следва също така да допринася за финансова стабилност, за да се създаде насърчаваща растежа среда.
По отношение на приоритетите на структурната реформа решаващо значение има неотложното провеждане на същностни и дълбоки структурни реформи, допълващи фискалната консолидация, с цел да се възстанови конкурентоспособността и да се създаде по-висок потенциал за икономически растеж и заетост. Плавното нарастване на заплатите, ефективните стимули за работа, както и повишаването на усилията в областта на образованието и обучението и премахването на номиналните и реалните пречки пред гъвкавостта на пазара на труда, значително биха допринесли за намаляване на структурната безработица през идващите години. В случая с пазарите на продукти следва да продължи създаването на политики, които насърчават трансграничната конкуренция и подпомагат нововъведенията с цел да се ускори преструктурирането и да се стимулира напредъка в повишаването на производителността. Това означава по-конкретно прилагането на директивата за услугите за засилване на трансграничната конкуренция в областта на услугите. Следва също така да се подпомагат структурните реформи чрез подходяща реорганизация и консолидация на банковия сектор. Стабилните баланси, ефективното управление на риска и прозрачните, устойчиви предприемачески модели остават от ключово значение за заздравяването на устойчивостта на банките на шокове и за осигуряване на подходящ достъп до финансиране, като при това се положат основите за устойчив растеж и финансова стабилност.
14. Какво е Вашето мнение относно скоростта, с която новите държави-членки би следвало да се присъединят към паричния съюз и да приемат еврото, като се вземат предвид всички конвергентни критерии и участието в механизма на обменните курсове (ERM II)? Какви са вижданията Ви относно бъдещето на европейския паричен съюз в по-дългосрочен аспект и какви са основните предизвикателства, които ни очакват?
Всички държави-членки следва да приемат еврото след като са постигнали висока степен на устойчива конвергентност, както е предвидено в Договора и Протокола. Не съществува предварително определен график за приемане на еврото. Първа стъпка в тази насока е участието в механизма на обменните курсове ERM II. През този период държавите-членки следва да покажат, че могат да поддържат ценова стабилност, фискална дисциплина и също така конкурентоспособност, без големи промени в обменния курс. Оценката на критерии за конвергенция се основава на идеята, че устойчивостта има ключово значение. Без наличието на устойчива конвергентност е възможно да се окаже, че паричната политика на ЕЦБ е неподходяща за държавата и тя може да се изправи пред серия от цикли „бърз растеж - силна рецесия“, тъй като ще й липсват важни политически инструменти за стабилизиране на местните икономически условия.
Икономическият и паричен съюз има силно бъдеще, но съществува необходимост от насърчаване на потенциала за растеж на европейската икономика (вж. също въпрос 13) и укрепване на икономическата опора на ИПС. В този смисъл съм съгласен с ЕЦБ, която защитава „квантовия скок“ в рамката за икономическо управление на ИПС за постигането на по-дълбок икономически съюз. По-конкретно съществува неотложна необходимост от разширяване и засилване на макроикономическия и бюджетен надзор на еврозоната. На първо място и най-вече това означава по-силни и по-обвързващи правила за фискалната политика, подкрепени от засилени санкции или механизми за гарантиране на тяхното спазване. На второ място е необходима нова рамка за наблюдение на конкурентоспособността и за гарантиране предприемането на действия за предотвратяване на дисбаланси в частния сектор (напр. прекален ръст на кредитирането). Тъй като засилването на надзора върху макроикономическата и фискалната политика не може изцяло да ограничи риска от криза на държавните дългове, следва да се създаде постоянна рамка за управление на кризи, която да може, в качеството си на последна инстанция, да защитава стабилността на еврозоната като цяло.
15. Каква е позицията Ви относно данъчното облагане на краткосрочните финансови транзакции? Считате ли, че данъчното облагане на сделките с валута е в съответствие с Договорите на ЕС, които гарантират свобода на движението на капитали? Смятате ли, че данъчното облагане на сделки с валута - включително евро би имало ползотворен ефект - например като стабилизира валутните курсове на страни, които искат да се присъединят към еврозоната в бъдеще?
Финансовата криза накара да изпъкнат проблеми, свързани с превишенията на цените на активите и продължителната несигурност на финансовите пазари. Тези въпроси следва да бъдат решени. Но все още не съм убеден, че данъчното облагане на краткосрочните финансови транзакции би било ефективен начин за решаване на проблемите. При всички положения, следва да се справим с тях с оглед на новата макропруденциална рамка.
Техническите аспекти са срещу въвеждането на данък върху финансовите транзакции. За да бъде ефективен данъкът, трябва да се сведе до минимум избягването от данъчно облагане (например географското преместване на търговията в райони, където не се прилага данъчно облагане като посоченото по-горе и мобилност между различни финансови продукти). За целта, данъкът следва да бъде въведен на световно равнище и да обхваща широк спектър от продукти. Това би поставило сериозни координационни въпроси при определянето на правната рамка и при стриктното й прилагане.
Също така, облагането на финансовите транзакции носи риск от ефект обратен на този, който очакват поддръжниците на мярката, а именно намаляване на несигурността и възпиране на спекулациите. Съгласен съм със значението на тези цели, но считам, че има други начини, като по-строго регулиране, които биха били по-ефективни в случая.
Когато става дума по-специално за сделки с валута, данъкът върху всички подобни транзакции би имал превратни последици, тъй като не може да има дискриминация между потребителите, на които им е необходима валута за покупката на чуждестранни стоки или услуги, и спекулантите. Значителна част от валутния пазар се състои от търговци, които преразпределят помежду си неравновесията в поръчките на фондовата борса. Следователно една потребителска поръчка може да премине през поредица от няколко транзакции между търговци. В този случай, данъкът, с който се облага дадена транзакция, се натрупва при всяка следваща сделка, което би довело до умножаване на общия данък, чиито размер се предполага, че ще бъде поет изцяло от потребителя.
Не съм експерт по право, но отбелязвам, че ЕЦБ в официално становище повдигна въпроси от правно естество относно данъците върху валутни транзакции в държавите-членки на ЕС, включително с оглед на съответствието им с Договорите.
16. Какво е становището Ви относно съответната роля на Съвета и на ЕЦБ с оглед на външното представителство на еврозоната?
Представителството на паричната страна на ИПС е единно и последователно. Единната парична политика се представлява от ЕЦБ пред всички международни институции и форуми. Паричната политика е от изключителната компетентност на ЕС, което означава, че Съюзът е единствено отговорен за нейното външно представляване. Същата яснота съществува и по отношение на въпроса с валутните курсове, който също е от изключителната компетентност на Съюза. Представителството на това правомощие се осъществява от ЕЦБ и Съвета по икономически и финансови въпроси (в състава му за еврозоната).
Външното представителство на икономическите политики на еврозоната е в съответствие с разделянето на вътрешните отговорности между Съюза и държавите-членки, които са отговорни за икономическите политики, като се съобразяват с европейската рамка. Когато държавите-членки са членове в международни форуми като МВФ, в рамките на които могат да поемат финансови задължения, те трябва да действат в тясна връзка с отговорната институция на Съюза, винаги когато част от и целият въпрос попада в обхвата на правомощията на ЕС.
Полагат се усилия за по-голяма координация. Член 138 от Договора предвижда възможността Съветът (в състава си за еврозоната) да приема „общите позиции по въпросите, представляващи особен интерес за икономическия и паричен съюз в рамките на компетентните международни финансови институции и конференции“. В дългосрочен план, с укрепването на икономическото управление и със засилването на координацията на позициите, подкрепям идеята за единно евро- или ЕС- представителство на международните форуми, при условие, че вътрешните европейски механизми за вземане на решение са ефективни.
17. Как оценявате последния развой на валутния курс, приложен между щатския долар и еврото? Как оценявате последния развой на валутния курс, приложен между китайския ренминби юан и еврото? Считате ли, че централните банки са способни да се борят ефективно с продължителната несигурност на финансовите пазари ? Считате ли, международната роля на еврото следва да се насърчава?
Движението на валутните курсове през последните 14 месеца до голяма степен зависеше от напредването на икономическото възстановяване, фискалните условия и паричната политика по света. През първата половина на 2010 г. еврото спадна спрямо щатския долар, което отразяваше загрижеността, породена от състоянието на държавния дълг на някои държави-членки на еврозоната и от по-силното макроикономическо възстановяване в САЩ, отколкото в еврозоната. През втората половина на годината еврото се повиши, в ситуация на известна несигурност, като повишението се дължеше предимно на намаляването на притесненията, свързани с държавния дълг, и на допълнителен икономически стимул в САЩ. През януари и февруари 2011 г., валутният курс отразяваше предимно несигурността от бъдещото развитие на събитията в някои страни, производителки на петрол.
След като китайският ренминби юан през юни 2010 г. излезе от де факто стабилната си позиция спрямо щатски долар той се повиши с 4% спрямо щатския долар и спадна с повече от 7% спрямо еврото и 3% в номинално ефективно изражение. Считам, че китайските власти следва да използват гъвкавостта, предлагана от новата политическа рамка, за да позволят постепенно повишаване на китайския ренминби юан в ефективно изражение. Международната общност се съгласи, като лидерите на Г-20 в Сеул миналата година потвърдиха, че преминаването към система на валутни курсове, определяни в по-голяма степен от пазара, повишаването на стабилността на валутните курсове, така че да отразяват основните икономически параметри, въздържането от конкурентна девалвация на валутите, са в интерес на засегнатите бързоразвиващи се икономики, включително Китай, и на международната общност.
Ясно е, че продължителната несигурност и безпорядъкът в движението на валутните курсове оказват негативно влияние върху икономическата и финансовата стабилност. Що се отнася до способността на централните банки да се справят с несигурността на валутните курсове, еврозоната е приела гъвкав режим на обменните курсове, което означава, че външната стойност на еврото спрямо валутите на трети държави се определя от пазара. Това позволява на ЕЦБ да се концентрира върху целта си – запазване на ценова стабилност – и да допринесе за ограничаване на нестабилността на валутните курсове.
Съгласен съм с политиката на ЕЦБ, водена от началото на паричния съюз през 1999 г., за неучастие в кампании за насърчаване или възпрепятстване на международната употреба на еврото. Тенденциите при ролята на еврото навън основно са резултат от пазарни сили и решения на частния сектор. Доверието в паричната политика на ЕЦБ ще засили използването на еврото в международни сделки.
18. Как оценявате постиженията на Г-20? Какво смятате за настоящото равнище на координация?
Г-20 беше ефективна при осигуряването на политически стимул на високо равнище за ограничаване на кризата, за нейното управление и за предотвратяването на бъдещи кризи. Трябва да се осигури съгласуваност на Г-20 и след като кризата приключи. Следователно е изключително добре, че лидерите на Г-20, на срещата на върха в Сеул през ноември 2010 г., подчертаха колко е важно да продължи координирането на международната политика, за да се преодолеят първопричините за финансовата криза и да се сложат основите на силен световен икономически растеж. Трябва да кажа, че съм обнадежден от високото равнище на колективна отговорност на членовете на Г-20. Същевременно забелязвам, че разнородността на членовете на Г-20 затруднява в много по-голяма степен координирането и постигането на съгласие по общи позиции. Също така е важно процесът да стане по-приобщаващ, така че да ангажира и други страни.
Измежду разнообразните точки, които са в дневния ред на Г-20 бих подчертал следните:
Първо, рамката на Г-20 за силен, устойчив и балансиран растеж е полезен механизъм при многостранното сътрудничество. Сега е жизнено важно всички членове на Г-20, заедно с МВФ изцяло да се придържат към ангажиментите, поети съгласно тази рамка. В това отношение, ключови са смелите мерки за запазване на фискалната устойчивост и амбициозните структурни промени. Европа трябва да е водеща с примера си.
Второ, лидерите на Г-20 одобриха основните елементи за постигане на трансформация на финансовата система, включително важната работа, извършена от Базелския комитет и Съвета за финансова стабилност. На този етап е важно членовете на Г-20 да отбележат по-нататъшен напредък в прилагането на постигнатите споразумения.
B. Финансова стабилност и надзор
19. Какво бихте препоръчали за укрепване на връзките между надзора на макро и микроравнище? Считате ли, че Европейския съвет за системен риск (ЕССР) и Европейския надзорен орган (ЕНО) ще имат ефективни правомощия?
Новосъздадената европейска система за финансов надзор е първата стъпка към засилване на сътрудничеството между микро и макро пруденциалния надзор. Системата следва да бъда разработена на базата на обща култура на надзор между органите, за да се подобри допълняемостта на микро и макро пруденциалния надзор и за да се засили трансграничния надзор. Трите европейски надзорни органа и ЕССР следва да действат като адекватно и ефективно обменят информация, анализ на данни и методологии.
За да бъдат ефективни ЕССР и европейските надзорни органи следва да използват изцяло компетентностите и инструментите, които им предоставят регламентите. По-специално правната рамка предвижда известни обвързващи правомощия за европейските надзорни органи, включително технически стандарти, приложими когато се транспонират в законодателството на ЕС, правомощия да разследват нарушения на законодателството на ЕС и възможно задействане на правни инструменти, задължителни за дружествата или участниците на пазара. От друга страна, законодателят даде на ЕССР ролята „действие или обяснение“. Тези правомощия могат да бъдат ефективни, докато се опират на доверие, институционална репутация и отлични постижения. Подобен интелектуален авторитет разчита наред с другото и на независимостта, подходящия персонал и бюджетните способности на ЕССР и европейските надзорни органи.
20. Що се отнася до ЕССР виждате ли потенциален конфликт на интереси с пълномощията на ЕЦБ във връзка с паричната политика?
Не смятам, че има конфликт на интереси. Отговорностите на ЕССР и ЕЦБ що се отнася до политиките са съвсем ясно разграничени. Първостепенната цел на ЕЦБ е да поддържа стабилността на цените в еврозоната. Освен това тя „допринася за гладкото провеждане на следваните от компетентните власти политики, свързани с ... стабилността на финансовата система“ и насърчава гладкото функциониране на пазарните инфраструктури. ЕССР отговаря за пруденциалния надзор на макроравнище на финансовата система в ЕС, да идентифицира рисковете за финансовата стабилност и при необходимост да издава предупреждения за рискове и препоръки за предприемане на действия за справяне с рисковете. Ясно и ефективно й е предоставено правото да използва паричната политика, за да поддържа стабилността на цените и (предстои да се разработи) макро-пруденциален инструмент, чиято цел е да се преодоляват рисковете за финансовата система.
Казвайки това, трябва да признаем, че стабилността на цените и финансовата стабилност не могат да се анализират независимо една от друга. В дългосрочен план, стабилността на цените допринася за финансовата стабилност, докато финансовата стабилност е предусловие за способността на централната банка да поддържа стабилността на цените. По този начин целите и на ЕЦБ, и на ЕССР взаимно се поддържат.
Въпреки това, има ситуации, при които използването на инструментите на паричната политика засяга финансовата стабилност и обратно, при които инструментите на макропруденциалната политика оказват въздействие върху инфлацията. Убеден съм, че независимостта на ЕЦБ и на ЕССР ще гарантира, че съответните инструменти на тези политики ще са адаптирани към целите, за които тези средства са създадени. Освен това, тъй като управителите на централните банки са представени в ЕССР, постъпването на необходимата информация както с оглед на макроикономическото положение, така и във връзка с рисковете за финансовата стабилност, е гарантирано, така да се каже, по дефиниция.
Дори ако макропруденциалната политика се провали (т.е. не е ефективна или не е приложена в недостатъчна степен от компетентните органи), за централната банка в дългосрочен план няма конфликт на интереси породен от взаимодействието на ценовата и финансовата стабилност в дългосрочен план (виж въпрос 6). В краткосрочен план, в този случай централната банка може да се наложи да се съобрази с нарастващите финансови неравновесия и да приеме временно отклонение от своето количествено определение за ценова стабилност (например малко по-ниска инфлация на потребителските цени в период на нарастващо покачване на цените на общите активи). Подобна политика би осигурила ценова и финансова стабилност в дългосрочен план и би помогнала да се ограничат финансовите неравновесия и по този начин да се избегне голяма дис- или дори дефлация по време на активната фаза на тези неравновесия. Принципът на съобразяване винаги е бил имплицитна част от двупосочната стратегия на ЕЦБ чрез паричната посока и особено връзката между парични средства и кредитни събития и скъпо струващ финансов бум и периоди на свиване на икономиката. Освен това поради създаването на ЕССР подобни ситуации, представляващи по-сериозни предизвикателства за лицата, разработващи паричните политики, вероятно ще се случват по-рядко и в по-малък размер.
21 Как виждате ролята на ЕЦБ в банковия надзор в бъдеще?
Създаването на ЕССР като нов орган, отговарящ за макропруденциалния надзор на финансовата система на ЕС, и успоредното засилване на координационната рамка на ЕС между националните органи за макропруденциален надзор чрез създаването на европейски надзорни органи, представлява важна стъпка в посока преодоляване на предизвикателствата и пропуските, които разкри финансовата криза.
ЕЦБ ще играе важна роля в новата рамка, тъй като ще осигурява аналитична, статистическа, административна и логистична подкрепа за ЕССР, включително за секретариата на ЕССР. ЕЦБ следва също така да предостави на ЕССР, с участието на всички членове на генералния съвет на ЕЦБ, макроикономическите, финансови и парични експертни познания на всички централни банки на ЕС. Този принос ще бъде засилен от дейностите на ЕЦБ и европейската система на централните банки в различни области от дейността на централните банки (анализ на финансовата стабилност, макроикономически анализ, събиране на статистическа информация) и от цялостното взаимодействие от гледна точка на експертни познания, ресурси и инфраструктура на националните централни банки на ЕС. Комитетът за банков надзор на ЕЦБ, който председателствах между 2007 и 2011 г. вече беше активен в тази област. Неговият опит и подготвителна работа ще бъдат от полза за новия Консултативен технически комитет на ЕССР.
Освен това ЕЦБ участва в срещите на Европейския банков орган, както и във второто равнище на Европейския банков комитет и ще допринесе за техническите разисквания на тези форуми. Също така, както знаете, ЕЦБ предоставя правни становища по всички инициативи на национално равнище и на равнище ЕС, които могат да окажат въздействие върху финансовата стабилност, като например ДКИ ІV.
22 Кои според Вас са най-неотложните въпроси в законодателството в областта на финансовите услуги?
Първо новите правила Базел ІІІ, включително нови мерки по отношение на коефициентите на ливъридж, стандартите за ликвидност и антицикличните буфери. Прилагането на тези нови правила е в ход в Европа чрез измененията на Директивата за капиталовите изисквания (ДКИ ІV), по която Европейската комисия работи в момента. Бих искал да подчертая, че има елементи от пруденциалното регулиране, които са много тясно свързани с макропруденциалния надзор, като например антицикличните буфери, в които се очаква ЕССР да играе важна роля в сътрудничество с Европейския банков орган.
Второ работата по финансовите институции със системно значение. Тя ще приключи през 2011 г.
Трето - управление и решаване на кризи. Що се отнася до ЕС, Европейската комисия публикува обявление за обществена консултация през януари. Предлаганата рамка би съдържала разпоредби за подобряване на подготвеността за криза както на властите, така и на органите. Новата рамка на ЕС следва да хармонизира националните режими и да осигурява механизми за сътрудничество, за да се преодоляват ефективно случаите на трансгранично изпадане на банки в неплатежоспособност. Необходими са и механизми за финансиране, които се ползват с доверие, като за целта данъчното облагане на банките би могло да се използва за набиране на средства за оздравителни фондове.
Четвърто - банковият сектор в сянка. На срещата си през ноември 2010 г. в Сеул лидерите на Г-20 поискаха от Съвета за финансова стабилност до средата на 2011 г. да разработи препоръки за засилване на регулирането и надзора на банковата система в сянка.
Пето - макропруденциален надзор. На национално, регионално и международно равнище бяха извършени действия, а именно от Банката за международни разплащания, МВФ, Съвета за финансова стабилност, в посока (i) преодоляване на пропуските от гледна точка на данни и увеличаване на аналитичните инструменти за идентифициране и оценка на системния риск, (ii) създаване на политики по отношение на финансови институции, пазари и инфраструктура и (iii) цялостни усилия за развитието на съгласувани рамки за макропруденциален надзор и политика.
Шесто - защита на потребителите Г-20 даде мандат на Съвета за финансова стабилност, ОИСР и на други международни организации да проучи възможностите за засилване на защитата на потребителите. Това ще позволи да се вземат предвид съществуващите правила или принципи за защита на потребителите, които вече се прилагат на европейско равнище, като директивата за пазарите на финансови инструменти или директивата за потребителските кредити, като на потребителите ще се предложи по-високо равнище на защита.
Последно - счетоводните стандарти. Добре дошли са скорошните усилия на Съвета по финансово-счетоводни стандарти и на двата съвета на Съвета по международни счетоводни стандарти в отговор на призива на Г-20 за сближаване на общоприетите счетоводни принципи (GAAP) на САЩ и международните стандарти за финансови отчети. Въпреки това, остават значителни концептуални различия между ключови области като например класифицирането и измерването на финансовите инструменти, които трябва да бъдат решени, за да се отговори на искането на Г-20 за единен набор от висококачествени счетоводни стандарти.
Г. Функциониране на ЕЦБ и демократична отчетност и прозрачност
23. Не трябва ли различните отговорности на членовете на Съвета да се променят с времето в съответствие с промените, настъпили при задачите и приоритетите на ЕЦБ?
Бих искал да подчертая, че Изпълнителният съвет на ЕЦБ е колегиален орган за вземане на решения. В рамките на колективната отговорност за цялостното функциониране на ЕЦБ, считам, че Съветът поради оперативни/практически причини, е постигнал съгласие по разпределението на докладите за всяка сфера на дейност на ЕЦБ. Това по-конкретно означава, че всяка сфера на дейност докладва на даден член на Изпълнителния съвет, а Изпълнителният съвет като цяло е колективно отговорен за решенията, които взема ЕЦБ. Като казвам това, също така съм информиран, че Изпълнителният съвет извършва преглед на разпределението на докладите, което считам за много добра практика, тъй като от една страна позволява да се вземат предвид специфичните експертни познания, а от друга в зависимост от случая да се вземат под внимание корекции спрямо външни събития (като създаването на нови сфери на дейност, например Цел 2 - Ценни книжа (T2S)) и накрая тази практика също така засилва колегиалността на Съвета.
24. Каква според Вас е подходящата система за гарантиране на равностойна ротация на членството в Изпълнителния съвет на ЕЦБ от гледна точка и на националността?
Критериите за назначаването на членовете на изпълнителния съвет на ЕЦБ са ясно посочени в Договора за функционирането на ЕС и в Статута на ЕСЦБ и ЕЦБ, „членовете на Изпълнителния съвет се назначават измежду лица, които притежават призната компетентност и професионален опит в областта на паричните и банкови въпроси“ и „само граждани на държавите членки от [еврозоната] могат да бъдат членове на Изпълнителния съвет”.
Според мен тази процедура – по предложение на Съвета и след консултации с Европейския парламент и ЕЦБ, гарантира, че се отговаря по най-добрия начин на двете изисквания за назначаването на членовете на Изпълнителния съвет на ЕЦБ.
Освен това, бих желал да подчертая наднационалния характер на ЕЦБ, който предполага, че решенията на нейните органи за вземане на решения, се приемат изключително от гледна точка на еврозоната, а не в зависимост от конкретни национални интереси. По същата причина членовете на органите на ЕЦБ за вземане на решения не представляват своите държави-членки, а участват в процеса на вземане на решения в лично качество. Считам, че изискването да се назначават „лица, които притежават призната компетентност и професионален опит в областта на паричните и банкови въпроси“ е достатъчно, за да се гарантира компетентен и ориентиран към еврозоната състав на Изпълнителния съвет на ЕЦБ.
25. Какво е Вашето мнение относно необходимостта от по-голямо разнообразие на хора с различна квалификация в Съвета на ЕЦБ, вместо да се разчита единствено на банкери от централните банки?
Договорът изисква членовете на Изпълнителния съвет да „се назначават измежду лица, които притежават призната компетентност и професионален опит в областта на паричните и банкови въпроси”. Няма изрично изискване да се назначават единствено банкери от централните банки. Очевидно на това изискване отговарят централни банкери, но в никакъв случай не се изключва друга професионална квалификация и опит. Всъщност, моят професионален опит, както и този на много висши служители в централните банки, е доста разнообразен и не се ограничава до дейностите, присъщи на централна банка. Също така ако разгледате автобиографиите на настоящите членове на Изпълнителния съвет ще установите различен професионален опит, който е предимство в процеса на вземане на решения.
26. Бихте ли доразвили вижданията си относно идеята за демократична отчетност на ЕЦБ и централните банки по принцип?
Считам, че е нужен баланс между независимостта на централната банка и отчетността пред обществото и неговите избрани представители. Като цяло отчетността е базисно условие за и ключов елемент от демократичната легитимност. Може да се счита, че една независима централна банка има задължението да обяснява и обосновава по подходящ начин пред гражданите и техните избрани представители решенията, които взима, като по този начин тя е държана отговорна за изпълнението на своя мандат. Отчетността също така гарантира, че задачите на централната банка се изпълняват при високо равнище на професионализъм.
Като орган, създаден по силата на Договора, който действа в рамките на предоставените му правомощия, ЕЦБ по закон има за задача да поддържа стабилността на цените, както и да осъществява други функции, свързани с дейността на една централна банка, по отношение на цялата еврозона. Следователно ЕЦБ отговаря първо и преди всичко пред европейските граждани и, официално, пред Европейския парламент, който е единствената европейска институция, пряко избрана от европейските граждани.
ЕЦБ разполага с набор от установени средства, за да се отчита за дейността си. Освен ежемесечните пресконференции на председателя и заместник-председателя на ЕЦБ (виж също така отговор №28), ЕЦБ публикува месечен бюлетин и представя годишен доклад пред Европейския парламент (и Съвета). Председателят на ЕЦБ докладва всяко тримесечие пред комисията по икономически и парични въпроси, а към други членове на Изпълнителния съвет често са отправяни покани за изслушвания по конкретни теми пред комисията по икономически и парични въпроси/Парламента. Подкрепям регулярния диалог между членовете на Съвета на ЕЦБ и членовете на ЕП. Също така, членовете на Управителния съвет поемат редица обществени ангажименти и дават интервюта на местно, регионално и международно равнище.
27. ЕЦБ от дълго време се въздържа да приеме искането на Европейския парламент да публикува протоколите от заседанията на Управителния съвет. Какви според вас са пречките пред и неудобствата от публикуването на протоколите? Бихте ли подкрепили публикуването в близко бъдеще на протоколите от заседанията на Управителния съвет на ЕЦБ?
Публикуването на протоколите от заседанията на Управителния съвет на ЕЦБ би могло да се разглежда като възможно средство, чрез което ЕЦБ да се отчита за дейността си. Обаче, също така е важно да се признае, че Управителният съвет на ЕЦБ е колегиален и същевременно наднационален орган. Това означава, че членовете на Управителния съвет на ЕЦБ, които са от различни държави-членки, са колективно отговорни за решенията, които Съветът взима и съответно се отчитат колективно.
Съществуват опасения, че публикуването на протоколите би могло да накърни независимостта на членовете на Управителния съвет, тъй като би могло да ги направи уязвими за нежелателни опити да се попречи на тяхната безпристрастност и по този начин –лично отговорни за вземаните решения. Също така, считам, че това може да доведе до категоризиране на членовете на Управителния съвет според страните, от които идват, но които не представляват в Управителния съвет.
Следователно смятам, че сегашната практика на пресконференции на председателя, провеждани непосредствено след всяка среща, посветена на паричната политика, и публикуването на встъпителното изложение, което предоставя подробно резюме на относимите към политиката оценки на икономическите събития, са ефективно средство на обществеността да се представи и разясни позицията на Управителния съвет, като същевременно се защитават възгледите на членовете. Тъй като този подход осигурява на обществото подробна информация и всички необходими разяснения в реално време, не виждам причина за промяна на настоящата практика. Освен това централната банка трябва да разясни аналитичната рамка, която се използва при вътрешния процес на вземане на решения и оценката й за състоянието на икономиката, и често да пояснява каква е икономическата логика, която диктува нейните решения за провеждане на определена политика и как се постигат балансирани действия.
28. Какви изводи правите от сравнението между политиката за прозрачност, която се следва от Федералния резерв на САЩ и от ЕЦБ? Какво смятате за практиката на федералния резерв на САЩ и на централната банка на Англия да публикуват протоколите от своите заседания? Считате ли, че тази политика може да се прилага от ЕЦБ?
Режимът на пълна прозрачност изисква централната банка ясно да разяснява как интерпретира своя мандат и да оповестява предварително своите цели по отношение на политиките. Това помага на обществото да наблюдава и да оценява работата на централната банка.
С оглед на паричната политика, основното притеснение на банката що се отнася до прозрачността трябва да бъде ефективността на паричната политика като отговор на нейните законови цели. ЕЦБ е обявила официална стратегия за парична политика и разяснява своите решения в областта на паричната политика, с които тази стратегия се прилага на практика в реално време.
Днес повечето централни банки считат, че прозрачността е ключов елемент от рамката на тяхната парична политика. Усилията за увеличаване на прозрачността са добре дошли, ако допринасят за осигуряването на по-добро разбиране на парична политика от страна на обществото и за повишаването на доверието в нея, и на нейната ефективност. В това отношение, повечето централни банки, включително Федералния резерв и ЕЦБ подчертават значението на ефективната комуникация и на подходящото взаимодействие с обществото. Тъй като дадена централна банка може да разполага с няколко възможности да подобри комуникацията си, не винаги е ясно, каква степен на прозрачност е най-подходяща при дадените обстоятелства.
Що се отнася до публикуването на протоколите от заседанията на органите за вземане на решения, това е един от възможните начини за съобщаване на решенията. При определени обстоятелства, той може да предложи полезна допълнителна информация за разнообразните гледни точки в рамките на един орган, отговарящ за вземането на решения, както и за мотивите за дадено решение. Обаче, както посочих в отговора си на въпрос 27, може да доведе и до значими негативни последици, които не подобряват комуникацията. Като се има предвид това, практиката на Федералния резерв и на централната банка на Англия да публикуват съответните протоколи е възможен подход.
Фактът, че ЕЦБ не публикува своите протоколи следва да се разглежда в светлината на конкретните потребности и обстоятелства, при които работи ЕЦБ и евросистемата като цяло. Тя позволява на Управителния съвет да взема решения относно паричната политика напълно независимо и с оглед акцентирането на колективната отчетност на членовете. Също така е в съответствие с изискването на Договора за поверителност на разискванията на Управителния съвет.
29. Какво е мнението Ви за паричния диалог? Могат ли членовете на Изпълнителния съвет на ЕЦБ да обсъждат паричната политика и решенията по нея с други политически фактори или това би навредило на независимостта на банката?
Срещите, които се провеждат всеки три месеца между председателя на ЕЦБ и комисията по икономически и парични въпроси са много добра възможност за ЕЦБ да разясни паричната си политика на представителите на европейските граждани и да получи обратна връзка. Тази практика се допълва с други явявания на членовете на Изпълнителния съвет в комисията по икономически и парични въпроси и в пленарна зала, както и с неофициални визити на членове на ЕП в ЕЦБ, включително годишното посещение на комисията по икономически и парични въпроси. Всички тези практики са част от отчитането на ЕЦБ пред Европейския парламент и следва да допринасят за един много продуктивен и конструктивен диалог между двете институции.
Освен това ЕЦБ редовно си взаимодейства с европейски институции и органи като Еврогрупата и Съвета по икономически и финансови въпроси. Също така се извършва обмен на информация на техническо равнище с Комисията и националните правителства, наред с другото в редица комисии на ЕС, в съответствие с разпоредбите на Договора и като се зачита независимостта на банката.
30. Кои според Вас са най-важните рискове и предизвикателства пред ЕЦБ?
Периодът представя редица предизвикателства, но нека се съсредоточа върху три основни.
Първото е нормализацията на паричната политика. Постепенно еврозоната се възстановява от дълбока икономическа и финансова криза, въпреки че напредъкът не е еднакъв в различните страни, пазари и сектори. В даден момент ЕЦБ ще определи основния лихвен процент на равнището му от периода преди кризата, а нестандартните мерки постепенно ще отпаднат до степен, в която повече няма да се необходими, за да се гарантира преносът на паричната политика в икономиката и съответно върху цените. Изборът на подходящия момент, за да се пристъпи към тези действия е предизвикателство, особено в сегашната обстановка, която все още се характеризира с несигурност и редица уязвими места.
Вече споменах второто предизвикателство: финансовата криза постави няколко въпроса относно връзката между паричната политика и финансовата стабилност. По-добро разбиране на ролята на финансовия сектор при механизма за пренос е от голямо значение. Също така от изключителна важност ще бъдат добрите работни отношения с ЕССР и европейските надзорни органи.
Третото основно предизвикателство, което бих искал да спомена се отнася до бъдещето на Европа и ИПС. Националните политики, приети в периода преди настоящата криза, не успяха да постигнат това, което е необходимо за стабилен и гладко функциониращ ИПС. Фискалната консолидация, структурните реформи и корекцията на неравновесията в много случаи бяха недостатъчни, а европейските правила понякога бяха пренебрегвани или дори изменяни, ако не отговаряха на вътрешнополитическия дневен ред. Следователно е необходима нова рамка за европейско управление, която да напомня на държавите-членки, че ползите от ЕС, и по-специално от ИПС, носят и отговорности. Както се изрази ЕЦБ нужен е „квантов скок“. В настоящия критичен момент идеята просто да преминем някак през кризата не е подходящият избор, ако искаме жизнена Европа. Тези събития ангажират вниманието ми не само като посветен европеец, но и като човек, отговарящ за изработването на паричната политика, тъй като засягат условията, при които ЕЦБ провежда паричната си политика, за да постига основната си цел – да поддържа ценова стабилност.
РЕЗУЛТАТ ОТ ОКОНЧАТЕЛНОТО ГЛАСУВАНЕ В КОМИСИЯ
Дата на приемане
16.3.2011
Резултат от окончателното гласуване
+:
–:
0:
42
0
0
Членове, присъствали на окончателното гласуване
Burkhard Balz, Sharon Bowles, Udo Bullmann, Pascal Canfin, Nikolaos Chountis, George Sabin Cutaş, Rachida Dati, Leonardo Domenici, Derk Jan Eppink, Diogo Feio, Vicky Ford, Ildikó Gáll-Pelcz, José Manuel García-Margallo y Marfil, Jean-Paul Gauzès, Sven Giegold, Sylvie Goulard, Liem Hoang Ngoc, Wolf Klinz, Philippe Lamberts, Astrid Lulling, Hans-Peter Martin, Íñigo Méndez de Vigo, Ivari Padar, Antolín Sánchez Presedo, Olle Schmidt, Edward Scicluna, Peter Simon, Peter Skinner, Theodor Dumitru Stolojan, Ivo Strejček, Marianne Thyssen, Corien Wortmann-Kool
Заместник(ци), присъствал(и) на окончателното гласуване
Sophie Auconie, Elena Băsescu, David Campbell Bannerman, Saïd El Khadraoui, Ashley Fox, Danuta Jazłowiecka, Olle Ludvigsson, Thomas Mann, Sirpa Pietikäinen, Catherine Stihler
