Членовете на ЕП разглеждат петиция относно последиците от ядрен инцидент от 1968 г.
Петиции
2007-05-14 - 12:27
В студена и ветровита неделя, през януари 1968 г., американски бомбардировач с ядрени оръжия се разбива близо до военновъздушната база „Thule” на САЩ в Северозападна Гренландия. Местни хора и персонал от базата се стичат да проверят дали могат да помогнат с нещо. Джефри Карсуел е помагал с разчистването на отломките от инцидента. По-късно развива рак. Обвинява датското правителство в немарливост с последиците от инцидента. Петицията му за искане на обезщетение ще бъде разискана днес от ЕП.
Това е изключително често срещан случай. През 1968 г. Гренландия беше част от Дания, а Копенхаген – на 5 години до влизането си в тогавашната Европейска общност – той се присъедини през 1973 г. Освен това, след постигане на автономия от Дания през 1979 г., Гренландия евентуално гласува да напусне ЕИО през 1985 г.
Обичайността на този случай, както и въпросите, които той повдига относно отговорността, е една от причините комисията по петициите на Парламента да прибегне до рядко използвания член 192. Този член позволява изпращането на доклад относно петиция до целия парламент.
„Последствията, които ядрените инциденти носят за обикновените граждани”
Докладчикът на ЕП по този въпрос е членът на ЕП и британски либерал Diana Wallis. Преди дебата в сряда, тя каза, че въпросът е много по-обширен, отколкото Гренландия и Дания, тъй като касае „последствията, които ядрените инциденти носят за обикновените граждани”. Той повдига принципни въпроси и засяга голям брой граждани в цяла Европа”. Тя продължи като каза, че „докладът (относно петицията на г-н Карсуел) отправя твърдо но внимателно послание към всички държави-членки, че грижата за здравето и безопасността на отделните граждани трябва да бъде от първостепенно значение в такива ситуации”.
Ключов правен аспект е приложимостта, или не, на Договора за Евратом. Дания не е подписала Договора през 1968 г. и следователно е отказала да признае приложимостта му. Членовете на комисията по петициите не са съгласни с този анализ.
Право на петиция от Маастрихт
Договорът за Европейския съюз (Маастрихт) дава от 1993 г. правото на гражданите на ЕС да отправят петиции до Европейския парламент, за да повдигнат опасения относно дейностите и политиките на Европейския съюз. Миналата година само комисията по петиции на Парламента получи повече от 1000 подобни петиции.
Когато бива получена петиция, комисията изслушва всички значими доказателства, преди да стигне до решение. Те могат да окажат натиск върху Европейската комисия или отделните държави-членки да предприемат действия по специфичен случай или в определени области. Ако е достатъчно убедена, Комисията може да задейства съдебно производство в Съда на Европейските общности – резултатът от което ще бъде правно обвързващо. Членовете на ЕП могат също да подават резолюции, за да покажат тяхната подкрепа за лицето, подало петиция. След дебата тази сряда вечер, членовете на ЕП ще гласуват резолюция в четвъртък относно петицията на г-н Карсуел.
Както казахме, прибягването до член 192 и намесата на целия Парламент са редки, тъй като комисията по петициите обикновено се занимава с тези въпроси. В този парламентарен мандат (от 2004 г.) до това се е прибягвало само два пъти; през 2005 г. Европейският парламент прие резолюция относно прилагането на строително законодателство, съгласно закона за земите на Валенсия в Испания, вследствие на петиция, подадена до ЕП. Другият случай беше същата година, когато ЕП прие резолюция относно конфискуването на автомобили от гръцките власти.
20070507STO06334 Вие и Парламентът : Петиции ДОКЛАД
BG
1
PHOTO
20070509PHT06495.jpg
BG
2
LINK
/parliament/public/staticDisplay.do?id=49&language=BG
-//EP//TEXT REPORT A6-2007-0156 0 NOT XML V0//BG
-//EP//DTD IM-PRESS 20050901 STO DOC XML V0//EN
-//EP//STYLESHEET IM-PRESS 20050901 STO DOC XML V0//EN
