P6_TA(2008)0022
Положението в Демократична република Конго и изнасилването като военно престъпление
B6-0022 , 0030 , 0035 , 0037 , 0043 и 0044/2008
Резолюция на Европейския парламент от 17 януари 2008 г. относно положението в Демократична република Конго и изнасилването като военно престъпление
Европейският парламент
, –
като взе предвид своите предишни резолюции относно нарушенията на правата на човека в Демократична република Конго (ДРК),
–
като взе предвид резолюцията на Съвместната парламентарна асамблея АКТБ - ЕС от 22 ноември 2007 г. относно положението в Демократична република Конго, по-специално в източната част на страната, и последиците за региона,
–
като взе предвид Римския статут на Международния наказателен съд, приет през 1998 г., и по-специално членове 7 и 8 от него, които определят изнасилването, сексуалното робство, насилствената проституция, насилственото забременяване и насилственото стерилизиране или всяка друга форма на сексуалното насилие като престъпления срещу човечеството и военни престъпления, които се разглеждат като форма на изтезание и тежко военно престъпление, независимо дали тези действия се извършват систематично или не, по време на международни или вътрешни конфликти,
–
като взе предвид 24-ия доклад на Генералния секретар на ООН относно мисията на Организацията на обединените нации в Демократична република Конго от 14 ноември 2007 г.,
–
като взе предвид декларацията, направена на 27 юли 2007 г. от мисията на ООН в Демократична република Конго (МООНК),
–
като взе предвид изданието на Human Rights Watch, озаглавено "Възобновяване на кризата в Северно Киву" от октомври 2007 г.,
–
като взе предвид изданието на Human Rights Watch "В търсене на правосъдие: наказателното преследване на сексуалното насилие по време на войната в Конго" от март 2005 г.,
–
като взе предвид доклада на Amnesty International за 2007 г.,
–
като взе предвид подкрепения от ООН План за действие в хуманитарната област в Демократична република Конго за 2008 г. от 11 декември 2007 г.,
–
като взе предвид изданието "Новини и анализи в хуманитарната област" на Службата за координация на хуманитарните въпроси към ООН от 13 декември 2007 г.,
–
като взе предвид член 115, параграф 5 от своя правилник,
А.
като взе предвид, че войната и размириците в източната част на ДРК доведоха до сексуалното насилие срещу жени в широки и обезпокояващи мащаби, извършвано както от въоръжени бунтовнически групи, така и от правителството, армията и полицията;
Б.
като има предвид, че жените в източната част на ДРК са обект на систематични нападения в безпрецедентни мащаби и че, според заместник-генералния секретар на ООН по хуманитарните въпроси, сексуалното насилие в ДРК е най-тежкият подобен случай в света;
В.
като има предвид, че изнасилвания се извършват и в разселнически лагери, където много цивилни граждани са потърсили убежище от боевете, принудили над 400 000 души да напуснат своите домове и села само през 2007 г.;
Г.
като има предвид, че, според специалния представител на Генералния секретар на ООН в ДРК, жестокостите спрямо жени са съсредоточени в сферата на изнасилванията, груповите изнасилвания, сексуалното робство и убийствата, чиито дълбоки последици включват физическото и психическо унищожение на жените;
Д.
като има предвид, че, съгласно Плана за действие в хуманитарната област в ДРК за 2008 г., през 2007 г. е съобщено за 32 353 случая на изнасилване, като тази цифра най-вероятно е представлявала малка част от общия брой;
Е.
като има предвид, че резолюция 1325 (2000) на Съвета за сигурност на ООН подчертава отговорността на всички държави за слагане край на безнаказаността и за наказателно преследване на лицата, отговорни за престъпления срещу човечеството и военни престъпления, включително свързаните със сексуално и друг вид насилие срещу жени и момичета;
Ж.
като има предвид, че изнасилването изглежда се използва като метод за унижаване на жените пред техните семейства и общности и по този начин за посегателство на целостта, духа и сплотеността на тези общности;
З.
като изразява тревога, че жените и момичетата, жертви на изнасилване, страдат от широкоразпространена социална дискриминация и са отхвърлени от техните семейства и общности, като в същото време извършителите остават безнаказани, което е още една причина само в малка част от случаите жертвите да съобщават за изнасилването;
И.
като изразява дълбока загриженост от недостатъчните усилия за провеждане на задълбочено разследване на подобни престъпления, от липсата на мерки за защита на свидетелите, жертвите и техните семейства, от отсъствието на информация относно случаите, както и на подходящи медицински грижи за жертвите;
Й.
като има предвид, че новият закон относно сексуалното насилие, приет от парламента на ДРК през 2006 г., който е насочен към ускоряване на процедурата при наказателно преследване на случаи на изнасилване и налагане на по-строги наказания, до този момент не е довел до особени резултати;
К.
като има предвид съвместна декларация на Руанда и ДРК, подписана в Найроби на 10 декември 2007 г., с оглед намиране на всестранно решение на проблема за присъствието на въоръжени групи в провинция Киву, отговорни за извършване на сексуално насилие и други нарушения на правата на човека;
Л.
като има предвид, че дългогодишният въоръжен конфликт е довел до 4 милиона преки и непреки жертви и е предизвикал разселването на най-малко 1,5 милиона души, повечето от които жени и деца, както и разрушаването на социално-икономическата инфраструктура на ДРК;
1.
Строго осъжда употребата на изнасилването като оръжие за водене на война и припомня, че Международният наказателен съд има юрисдикция над такива деяния, както и ДРК;
2.
Особено настоятелно призовава да се докладва за извършени деяния, свързани със сексуално насилие над жени, техните извършители да се откриват, преследват по съдебен път и наказват в съответствие с националното и международното наказателно право;
3.
Призовава правителството на ДРК да сложи край на безнаказаността и да прилага новия закон, приет от парламента му, който забранява сексуалното насилие и определя по-тежки наказания за извършителите;
4.
Настоятелно призовава международната общност да предприеме всички необходими мерки за подпомагане на съответните национални органи при разследването на тези деяния и подвеждането на виновните лица под отговорност;
5.
Призовава ЕС да отпусне значителни финансови средства за осигуряване на медицинска, правна и социална помощ на жертвите на сексуално насилие и за предоставяне на повече права на жените и девойките като средство за предотвратяване на следващи случаи на сексуално насилие;
6.
Призовава всички военни сили, участващи в конфликти в източната част на ДРК, да зачитат правата на човека и международното хуманитарно право, да преустановят всякакви нападения над жени и други цивилни лица и да разрешат на агенциите за хуманитарна дейност да оказват помощ на жертвите;
7.
Официално призовава ЕС и ООН да признаят изнасилването, насилственото забременяване, сексуалното робство и всички други форми на сексуално насилие като престъпления срещу човечеството, тежки военни престъпления и вид изтезание, без значение дали те се извършват по систематичен начин;
8.
Призовава всички държави-членки на ООН, които изпращат служители за мироопазващата дейност на МООНК, да разследват всички жалби за сексуално насилие и сексуална експлоатация, особено тези, които засягат непълнолетни лица, и възможно най-бързо да изправят пред съда лицата, извършили сексуално насилие; поради това призовава да бъдат засилени правомощията на МООНК, що се отнася до защитата на цивилните лица от сексуално насилие;
9.
Призовава ООН, Африканския съюз, ЕС и останалите партньори на ДРК да сторят всичко възможно, за да се задейства ефективен механизъм за мониторинг и документиране на случаите на сексуално насилие в ДРК, и да осигурят ефективна и адекватна помощ и защита на жените, особено в източната част на страната;
10.
Изразява дълбоката си загриженост относно това, че сексуалното насилие предизвиква масово напускане на селските райони, и подчертава, че систематичното сексуално насилие, както и цялостната "култура на сексуално насилие" разрушават всички обществени мрежи и представляват истинска заплаха за нацията;
11.
Приветства откриването на конференцията в Гома (Северно Киву), посветена на мира, сигурността и развитието, и изразява надежда, че прекратяването на враждебните действия по време на конференцията ще бъде първата крачка към изграждането на доверие между воюващите страни; настоятелно призовава участниците да обърнат внимание на въпроса за сексуалното насилие над жени и девойки и да се ангажират с подвеждането на извършителите под съдебна отговорност;
12.
Призовава Комисията да предостави подкрепа, включително финансова помощ, за провеждането на мирна конференция в Киву, с цел да се даде възможност на населението да вземе участие в процеса на търсене на трайни решения;
13.
Призовава правителството на ДРК и МООНК да гарантират подходящо равнище на сигурност за членовете на хуманитарни организации;
14.
Възлага на своя Председател да предаде настоящата резолюция на Комисията, на правителствата на държавите-членки, на правителствата на ДРК и на държавите от района на Големите езера, на институциите на Африканския съюз и на Генералния секретар на ООН.
