Избрани интервюта
Култура
2008-12-22 - 09:03
Избрани интервюта През последните месеци Ви предложихме редица интервюта с известни личности, посетили Европейския Парламент или с евродепутати по актуални теми. В това тематично досие може да прочетете някои от тези интервюта, които подбрахме за Вас.
Някои от интервютата са свързани с годината на Междукултурния диалог 2008 - с главния равин на Великобритания сър Jonathan Sacks , с вселенския патриарх Вартоломей или с първия носител на Нобелова награда за литература от Африка Wole Soyinka.
Други интервюта са посветени на конкретни теми - кризата в Грузия, ситуацията в Зимбабве или кампанията за безопасност по пътищата.
20081204FCS43817
Интервю с главния равин на Великобритания сър Jonathan Sacks
Сър Jonathan Sacks Главният равин на Великобритания сър Jonathan Sacks посети Европейския парламент през ноември. Посещението бе в рамките на Европейската година на междукултурния диалог. Предлагаме Ви интервю с г-н Sacks, който твърди, че "въпросът е как да говорим с умерените, така че да изолираме екстремистите".
Европа и Америка предлагат леко разминаващи се модели за мултикултурно и мултирелигиозно общество. Какво могат да научат те един от друг? Американците винаги е трябвало да интегрират новодошлите, така че концепцията за съюз на различните групи винаги е бил част от политическата култура на Съединените щати. Но идеята идва от политическата култура на Европа след Реформацията, която от своя страна е силно повлияна от Еврейската Библия. Аз смятам, че Европа трябва да се върне към тази концепция, която има силата да обединява групи от различни култури. Тази концепция казва: "Ние, народът се обединяваме", тя е обединяваща форма на политическа идентичност. Ако искате да изграждате общество, трябва да включите всекиго. Защото ако дадете принос за нещо, вие принадлежите към него.
Така че САЩ са взели тази идея от Европа. Те я взеха и продължиха да я използват и след като Европа я забрави. Тя бе родена през 17-ти век, когато европейските народи, трябваше да намерят начин да се обединят. Романтичната реакция срещу рационализма през 19-ти век създаде нации дефинирани на базата на расата, които се базират на изключването на другите. Ние знаем, до къде доведе това : Две световни войни и Холокоста, ние не можем да тръгнем по този път отново. Вие сте се срещали с радикални ислямисти, можете ли да разговаряте с тях? Условието да говориш с някого е той да признава правото ти да говориш, да бъдеш партньор в диалога. Някой, които отрича съществуването ми, или личността ми или правото ми да имам права не може да бъде партньор в диалога. Така че проблемът не е как да говорим с екстремистите, въпросът е как да говорим с умерените, така че да можем да изолираме екстремистите. Европа трябва да подкрепя умерените, така че да магринализира екстремистите. Това е политическо предизвикателство, защото, за съжаление, медиите дават власт на екстремистите. Ако отвличате петролен танкер, или взривявате нещо, или убивате хора - получавате публичност. Така че самата структурата на медиите представя екстремистите в ролята на недоволните млади хора. Те стават герои. И тогава младите хора казват: "О, аз искам да бъда такъв". И тогава, Боже мой, ако няма противодействие, тогава всеки е в беда.
Така че да не говорим за екстремистите, да правим герои от умерените. С поглед към Близкия Изток ... не би ли трябвало религиите да са начин за разбирателство, а не причина за борби? Религията е като времето. Понякога е слънчево и ти обичаш времето, друг път е студено и мокро и не можеш да го понасяш. Религията съдържа положителни и отрицателни елементи. Във времена на бързи промени, нестабилност и страх, хората се обръщат към тези които им обещават абсолютната истина, и това винаги са екстремистите. За тях светът е прост: ние имаме право, другите грешат. Истинските герои са тези, които се възправят срещу екстремистите е съответната религия.
И между израелците, и между палестинците има религиозни лидери, които подкрепят и признават религиозността на другата страна. С поглед към историята има ли надежда за мирно съществуване на различните религии? Има разлика между оптимизъм и надежда. Оптимизмът е убеждението, че нещата ще се подобрят. Надеждата е вярата, че ако работим много ще можем да подобрим нещата. Оптимизмът е пасивна черта, надеждата - активна. За оптимизмът е необходима малко наивност, за надеждата трябва смелост.
Никой евреин, запознат с историята, не може да бъде оптимист. И въпреки това никой евреин не може да изостави надеждата.
Като религиозни водачи трябва да разпространяваме надежда в свят, който е почти отчайващ. За да запазим надеждата ни трябва смелост и упоритост, но няма алтернатива. Политиката, базирана на страх и песимизъм е опасна политика.
Хуморът част ли е от надеждата?
Абсолютно. Екстремистите могат да бъдат победени със смелост и хумор. Хуморът е първи братовчед на надеждата. Дори предложих на председателя на Парламента Пьотеринг след годината на Междукултурния диалог да обяви Европейска година на хумора.Това бе просто шега. Прессъобщение за речта на сър Jonathan Sacks Европейска година на Междукултурния диалог
Интервю с Вселенския патриарх Вартоломей
Вселенският патриарх Вартоломей Вселенският патриарх Вартоломей говори пред пленума през септември. В своята реч Негово светейшество призова за повече уважение към правата на малцинствата и подкрепи членството на Турция в ЕС. Предлагаме Ви интервю с него.
Като религиозен лидер Вие говорихте пред една политическа институция. Каква е връзката между религия и политика в Европа в днешно време?
Религията и политиката си съжителстват, тъй като и двете служат на хората. Политикът не може да скрие вярата си, религията си, тъй като те са част от неговото съществуване и упражняването на неговата функция. Европейската култура се основава на християнската вяра, на поуките от Евангелието, но това не означава, че ние трябва да оставим извън Европа всеки, който не е християнин. Съвместното съжителство на християни и не-християни би трябвало да доведе до взаимно обогатяване.
Вие посочихте диалога между религиите като ключов приоритет. Как бихте определили сегашните отношения между християни и мюсюлмани в Европа?
Наличието на няколко милиона мюсюлмани в Европа днес е факт. Ние християните, които съставляват мнозинството тук, в Европа, както и тези, които са малцинство, трябва да се стремим да живеем в хармония като деца на един и същи Бог. Мюсюлманите или другите малцинства трябва да бъдат интегрирани в обществото.
Европейското общество е отворено и ние виждаме, че се полагат основите на джамии в много европейски градове и ние смятаме това за естествено. Но това трябва да бъде взаимно. Несправедливо е, например, че не е позволено да има християнска църкви в Саудитска Арабия. Ние в Константинопол сме много малко християнско малцинство, но сме турски граждани, и като малцинство, ние изпълняваме задълженията си към държавата. Но ние не винаги сме третирани еднакво с мюсюлманите, които са мнозинство. Чувстваме се като втора категория граждани и това ни натъжава.
Нарекоха Ви "Зеления патриарх" заради ангажимента Ви в защита на околната среда. Защо подкрепяте тази идея?
Аз наследих тази интерес към екологията от моя предшественик, Патриарх Dimitrios, който установи 1 септември като ден на молитвата за опазване на околната среда. Опазването на околната среда е спешен проблем за всички кътчета на земното кълбо.
Църквата има задължението да участва. Тя трябва да полага усилия за повишаване на осведомеността сред хората, особено сред младите хора, защото те ще определят бъдещето на планетата. Това е един въпрос, който засяга всички ни - християни и не-християни, тъй като планетата е нашият общ "OIKOS", нашият дом. Думата "екология" идва от думата "OIKOS", което на гръцки означава "дом".
Ние също така организираме симпозиуми средно на всеки две години (като осмия симпозиум, който ще се проведе в Египет, следващата година) на които каним не само християни, но и хора от други религии и специалности.
Вие имате специална гледна точка за междурелигиозния диалог и за отношенията между Турция и нейните съседи. Тези фактори ще окажат ли влияние върху преговорите за присъединяване на Турция към ЕС?
Турция има добри отношения с всички свои съседи, включително Гърция, България и Румъния, три православни страни, които сега са членки на ЕС. Тези отношения ще помогнат на Турция в преговорите за присъединяване, но също така ще допринесе за благото на съседните народи, които вместо да се избиват помежду си и да изразходват милиони и милиарди за въоръжения, ще могат да си сътрудничат мирно и творчески и да използват тези средства за благоустройство и образование вместо за оръжия.
Мнозина твърдят, че Турция е почти изцяло мюсюлманска страни и няма място в Европа. Ние вярваме, че разликата в религията не бива да бъде пречка. Ако Турция отговаря на всички критерии, които съществуват за страните-кандидатки, тя може да бъде приета в ЕС, дори ако нейното население е мюсюлманско. Това е друг свят, но той може да съществува съвместно с християнския свят и това се е случвало много пъти в миналото на различни дължини и ширини по света. Съобщение за пресата
Бивш автомобилен състезател в кампанията за безопасност по пътищата
Krzysztof Holowczyc - евродепутат и състезател През 2003 г. усмихнатото лице на Krzysztof Holowczyc (46), полски рали-състезател и европейски шампион за 1997 година, се появи по плакатите в Полша за насърчаване на участието в европейския референдум. Пет години по-късно разговаряме с настоящия евродепутат Holowczyc - от фракцията на ЕНП-ЕД. Той е едно от водещите лица на кампанията за безопасност по пътищата.
Какво може да се направи, за да се намали броят на загиналите по европейските пътища? Статистиката за пътнотранспортните произшествия е наистина мрачна, начело на тъжните класации са страните, които се присъединиха в последните години. За щастие ние излязохме от фазата на пожеланията и влязохме в стадия на съществени промени. Занимават ме особено два проекта - за т.нар. интелигентни автомобили и за eCall (електронно повикване). Има ясно изразена тенденция в момента да се въведе регламент, които ще изисква по-голяма гама от системи за контрол да бъде инсталирана в новите автомобили. Системата на eCall е вече добре развита в Европа. При катастрофа специално устройство, инсталирано в автомобила, автоматично изпраща сигнал до най-близкото звено за спешна помощ. Колкото по-бързо пристигне тя, толкова по-големи са шансовете за оцеляване. Като състезател знам колко са важни тези минути. Въвеждането на eCall може да спаси 2 500 живота на година само в Европа. Значи сме на прав път? Бих искал останалата част на света да вземе пример от Европа и да заимства от нашите законодателни решения. Но все още много може да бъде направено. Например нуждаем се от специални правила за четириколесните мотори. Това е голямо удоволствие, но може да бъде и много опасно. Аз изтръпвам, когато виждам тийнейджъри да карат с над 100 километра в час между колите без каска. Но и най-добрият закон не е достатъчен, ако не се откажем от лошите си навици при шофиране... Все още са малко прилично подготвените шофьори в държави като Полша, балтийските държави, Румъния, България и навсякъде, където жертвите са толкова много. Нищо чудно, обаче, като се има предвид, че тук шофьорските курсове струват една трета от съответната сума в Германия или Франция. Навсякъде в Европа, шофьорите трябва да се научат на положителни навици. Според екодоклади автомобилният транспорт също има вина за високите емисии на СО2. Парламентът работи сега по законодателен пакет за борба с климатичните изменения. Кои са добрите решения? Разбира се, предложението за намаляване на 20 на сто на емисиите СО2 до 2020 година е важно. Аз обаче смятам, че преди всичко кризата с цените на горивата ще ни накара да използваме по-малко бензин и по-ниската консумация ще намали и емисиите на СО2. Трябва да мислим как да развием сухопътния транспорт, така че той да функционира по-плавно. Ако товарният автомобил трябва да спре пет пъти на червено и да ускори отново той използва толкова гориво, колкото му трябва да превози 20-30 тона товар на 80 км разстояние. Въпросът не е да се спре транспортът, а да се подобри функционирането му. eCall Интелигентни автомобили Krzysztof HOŁOWCZYC
Интервю с носителя на Нобелова награда за литература Wole Soyinka
Wole Soyinka По повод Седмицата на Африка в Европейския парламент пристигнаха редица популярни личности. Една от тях е нигерийският поет и драматург Wole Soyinka, носител на Нобелова награда за литература от 1986 година. В четвъртък той говори в Парламента за необходимостта от правосъдие за тези, които потъпкват човешките права. Вижте нашето интервю с него.
Wole Soyinkaе на няколко пъти е бил задържан в Нигерия заради неговото посредничество по време на гражданската война, а по-късно за критиките си към военните и правителството. Повечето му стихове и пиеси са посветени на теми като корупцията, тиранията, култа към личността и африканските диктатурите. В четвъртък участвахте в дискусията в ЕП, посветена на междукултурния диалог. Какви са централните теми, които би трябвало да ни занимават в този аспект? "Междукултурният диалог за мен е човешки феномен, най-важното е да ускоряваме този диалог. Надявам се, че международната общност е достигнала нивото, при което понятието за йерархия на културите е ерозирало. Вече има напредък в признаването на култури, които са неизвестни или странни. Важно е да се ускорят механизмите за културен обмен. Занимавате се с теми като корупция и злоупотреба с власт. Каква би трябвало да е ролята на поета и драматурга в африканското общество? Отново стигаме до културното взаимодействие и очевидно всяка култура има своите приоритети. Винаги съм смятал, че политическите тревоги са намирали място в културните прояви. Хората непрекъснато търсят отговор на въпроса какво е мястото на индивида в обществото. Смятам че социално-политическият елемент на културата винаги е намирал собствения си път било то в поезията в Африка или в Съветския съюз. Говорихте за механизми за обмен на културите, какво имате предвид по-конкретно? Ще Ви дам пример. Британският съвет и Алианс Française от време на време изпращат театрални групи в Африка, например в Нигерия, за семинари и представления. Нигерийски трупи също биха могли да пътуват зад граница и да показват изкуството си. Друг пример са местните фестивали и тяхното интернационализиране. Подобен фестивал се организира в моя университет. Той е наречен "Маски, маскаради и марионетки". Благодарение на него можехме да представим в Нигерия традицията на маските от други страни, например от Китай, Япония и Скандинавските държави. Много нигерийци не познават тези традиции и смятат, че маските са типични само за Африка. Как се чувствате като гост на Европейския парламент в рамките на седмицата на Африка? Аз познавам добре това място. Когато в Нигерия имахме проблеми, аз идвах при евродепутатите, за да разкажа за тях. Когато нещата в нашата страна изглеждаха по-добре, получих покана и използвах тази възможност да благодаря за подкрепата по време на последната диктатура. Обикновено ме канят по повод кризи в Нигерия - надявам се, повече никога да не идвам при такива обстоятелства. Седмица на Африка Година на междукултурния диалог
Marie Anne Isler Béguin: "Грузинците разчитат на помощ от ЕС"
Какво се случва в Грузия - впечатления от първа ръка Председателката на Делегацията на ЕП за връзки с южнокавказките републики - френската депутатка Marie Anne Isler Béguin (Група на Зелените/ Европейски свободен алианс) посети Грузия броени дни след началото на конфликта в Южна Осетия. Натоварена да представлява Парламента от неговия председател Ханс-Герт Пьотеринг, тя участва в преговорите за постигане на мирно споразумение след първата фаза на военните действия и посети някои от пряко засегнатите райони.
На 20 август евродепутатите от Комисията по външна политика на Парламента, Подкомисията по сигурност и отбрана и Делегацията за връзки със страните от южнокавказкия район се събраха на извънредно заседание, за да обсъдят ситуацията в Грузия. Грузинският министър на външните работи Eka Tkeshelashvili също взе участие в заседанието и призова ЕС да изпрати мисия в Грузия. Разговаряхме с г-жа Marie Anne Isler Béguin за нейните впечатления от първа ръка. Каква беше ситуацията в района, на която станахте свидетел? Бях в Грузия от 11 до 17 август, когато руската армия напредваше към Тбилиси. Три пъти правих опити да достигна Гори. В Каспи, на около 30 километра от Тбилиси, видях как местната фабрика за цимент бе бомбардирана, един мост бе разрушен, а железопътната линия - прекъсната. Така че руските бомбардировки имаха последици и на самата грузинска територия, извън конфликтната зона. Населението на селището беше уплашено. Съпровождах френския посланик в Грузия непосредствено след като руският президент Медведев подписа примирието. Това което видяхме в отсечката между Каспи и Гори беше алармиращо: танковете бяха в бойна готовност, руснаците копаеха окопи по протежението на улиците. Видяхме как тази армия се разполагаше на грузинска територия. Руските войници водеха война на нерви за сметка на населението, което не знаеше какви са намеренията им. Оттогава Русия се изтегля, това ми потвърдиха и грузинци, чиито села руснаците междувременно са напуснали. Остават обаче 500 войници, за да "гарантират сигурността" на грузинска територия. Това е недопустимо. Какво трябва да направи международната общност? ЕС и САЩ трябва спешно да договорят резолюция на СС на ООН, за да намерят нов формат за решаването на този конфликт. Войници от ОНД, 99 на сто от които руски части - досега играеха легитимна роля при запазването на мира. След тази война това е неприемливо за грузинците. Руснаците са страна в конфликта, те не могат вече да действат като миротворци. Според грузинското обществено мнение трябва да се излъчат надеждни мироопазващи сили. В Грузия и конфликтните региони трябва да се изпратят сини каски под егидата на ООН. Посредничеството на Организацията за сигурност и сътрудничество в Европа (ОССЕ) не проработи, тя трябваше да изпрати 100 наблюдатели, на практика бяха само 20. За да бъдем надеждни и да вдъхнем оптимизъм на тези, които вярват в демокрацията, сега се нуждаем от сини каски. В края на краищата тук се водеше война. Френското председателство свиква специална среща на върха на 1 септември. Какво очаквате от нея? ЕС подкрепи Грузия с политиката си на добросъседство. Беше известно, че ситуацията е деликатна и че докато не се решат замразените конфликти не би могло да се очаква развитие в социален и икономически план. Сега, когато се стигна до тази крайна ситуация трябва да намерим решение. Европа трябва да се заеме с тази задача и да даде израз на ценностите си. 27-те трябва да са единни в защитата на демокрацията и да постигнат споразумение с Русия, което решава този въпрос. Суверенитетът и границите на Грузия са признати, включително и от Русия. Грузинците разчитат на помощ от ЕС. Съветът трябва да има смелостта да вземе решения, които бяха отлагани от началото на напрежението преди две-три години. Моята делегация се обявява за даване на перспектива за членство на Грузия в ЕС и на страните от южнокавказкия регион, какво друго могат да очакват тези страни от нас? Те биха се обърнали към НАТО, за да гарантират сигурността си, което се отхвърля твърдо от Русия и което донякъде бе в началото на настоящата криза. По-ясно от всякога е, че ЕС трябва да говори в един глас по големите международни предизвикателства. В понеделник Руската Дума поиска признаване на Южна Осетия и Абхазия. Застрашена ли е териториалната цялост на Грузия? Признаването на независимостта на Абхазия и Южна Осетия от Русия е Демоклиев меч, който ни е известен. След Косово Путин предупреди за последиците за тези два региона. Разликата е, че в случая на Косово международната общност беше тази, която в края на краищата работи за независимостта. Ние сме за самоопределение на народите, но това трябва да включва целия народ. През 1994 година обаче 70 на сто от грузинското население от Абхазия бе принудено да напусне района и да потърси убежище в останалата част на Грузия. Самоопределение означава всички жители да бъдат приети отново, включително грузинците от Абхазия. Границите на Грузия бяха признати от всички, включително от Русия. Тя не дава независимост на Чечения, но защитава независимостта на тези две сепаратистки области, въпреки че е признала границите на Грузия. Това е едно открито противоречие. След като взехме това интервю във вторник, Русия обяви решението си за едностранно признаване на независимостта на Южна Осетия и Абхазия. ЕП следи отблизо развоя на събитията. Екипите на интернет-страницата на Парламента и на Пресслужбата ще продължат да Ви информират за събитията по темата в Парламента. Много политически групи поискаха дебат и приемане на резолюция по темата по време на пленарната сесия следващата седмица. Делегация за връзки с южнокавказките страни Съобщение за пресата от 12 август Реакция за събитията в Грузия на председателя на ЕП Ханс-Герт Пьотеринг
Зимбабве: Интервю с Hebson Makuvise от Движението за демократични промени
Hebson Makuvise Инфлация в стотици проценти, разрушена икономика, глад и стотици хора, които се опитват да напуснат страната. Това е съвременното лице на държавата, която по-рано беше смятана за житницата на Африка. Какво очаква Зимбабве след президентските избори, обявени за нелегитимни от световната общност. Разговаряхме с представителя на опозиционното Движение за демократични промени (ДДП) в Европа г-н Hebson Makuvise, който се срещна в ЕП с представители на Комисията по развитие.
Смятате ли, че настоящите проблеми на Зимбабве могат да се припишат само на г-н Мугабе и на неговия режим? Можете ли да си представите тяхното решаване, докато той има власт или влияние? Проблемите, които имаме в Зимбабве днес са до голяма степен резултат на Робърт Мугабе. Няма място за Робърт Мугабе в бъдеще. Неговите "познания" в използването на насилие не са добри за Зимбабве, за региона и за Африка. По време на срещата в Комисията по развитие нарекохте управляващата партия ЗАНУ-ПФ - "мафия", а Мугабе - "лидер на крадци и гангстери". Как г-н Мугабе бе в състояние да задържи властта толкова дълго, когато нещата толкова са се влошили? На Мугабе му помогнаха да остане на власт от бандата на така наречените началници на службите (ръководителите на армията, полицията, затворите), които го подкрепят. Поради това той успя да остане на власт, дори след като бе създадено ДДП. Тези хора също са облагодетелствани от политиката на покровителство. Обикновените войници и полицейски служители искат промяна, но бяха принудени да гласуват пред очите на началниците си и не можаха да изразят свободната си воля. По трудно ли е да се победят вътрешните репресии, в сравнение с репресите, които идват отвън? Аз не мисля, че диктаторите са различни. Тяхната тактика е еднаква - насилие, политика на покровителство, политическа риторика. Ако погледнете всички диктатури по света, ще забележите, че те имат доста прилики. Робърт Мугабе знае, че дните му са преброени и аз вярвам, че ние бавно се приближаваме до това. Ние имаме подкрепа от региона и от международната общност, въпреки че още има някои регионални лидери, които гледат на Мугабе като на герой. Робърт Мугабе ще си отиде, независимо дали това му харесва. Хората на Зимбабве решиха, че му е време и гласуваха за ДДП и Morgan Tsvangirai. Тези избори направиха Робърт Мугабе брутален, той разбра, че хората го отхвърлят. Как може опозицията на Зимбабве да говори с един глас и да се избегне фрагментирането? Единни ли са двете основни етнически групи - шона и ндебеле? Как си представяте процеса на национално помирение? ДДП е демократична партия, която не функционира според племенната принадлежност или цвета на кожата. Ние сме хора, обичащи мира - бели, черни, шона и ндебеле - всички сме предадени от Робърт Мугабе и желанието му да остане на власт. Преди и след изборите на 29 март, ако Робърт Мугабе бе признал поражението си, хората можеха да му простят. Но сега някои хора смятат, че Мугабе и неговите хора трябва да бъдат изпратени в Хага. Независимо от това, зимбабвийците са мирни хора, и лидерът на ДДП Morgan Tsvangirai винаги говори за правителство на националното изцеление. Така че смятам, че той ще даде амнистия на Робърт Мугабе и на неговите приятели и ще им позволи да напуснат страната. Как могат външни играчи (Южна Африка, Африканският съюз, ЕС, САЩ, ООН и т.н.) да подпомогнат Зимбабве в процеса на преход? Имаме нужда от цялата им подкрепа. Ние ценим подкрепата, че международната общност - специално на ЕС, който винаги е подкрепял хората на Зимбабве при утвърждаване на върховенството на закона в страната им. Именно затова ДДП успя да стигне там, където е днес. Тази подкрепа насърчава зимбабвийците да се борят с диктатура. Африканският съюз, Южноафриканската общност за развитие - те са наши братя, като се изключат проблемите с някои от лидерите там. Позициите се променят - много страни в Африка вече приеха факта, че Мугабе трябва да си отиде и че Tsvangirai спечели изборите. Резолюция на ЕП за ситуацията в Зимбабве Китайската политика и отражението й върху Африка - интервю с докладчика Ana Maria Gomes Интервю с председателя на Панафриканския парламент Gertrude Mongellа Комисия по развитие
BG
1
PHOTO
20081209PHT44042.jpg
BG
2
PHOTO
20081120PHT42646.jpg
BG
5
PHOTO
20080922PHT37821.jpg
BG
7
PHOTO
20081001PHT38504.jpg
BG
10
LINK
/members/public/geoSearch/view.do?country=PL&partNumber=1&id=39764&language=BG
BG
11
PHOTO
20080909PHT36621.jpg
BG
13
LINK
//news/public/focus_page/037-20989-042-02-07-906-20080211FCS20948-11-02-2008-2008/default_bg.htm
BG
14
PHOTO
20080825PHT35434.jpg
BG
15
LINK
/activities/delegations/homeDel.do;jsessionid=17ED7A5DB81EF26BC152492080DB3BF7.node1?body=DSCA&language=BG
BG
18
PHOTO
20080715PHT34307.jpg
BG
22
LINK
/activities/committees/homeCom.do?body=DEVE&language=BG
-//EP//TEXT IM-PRESS 20081117IPR42209 0 NOT XML V0//BG
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080211FCS20948 0 NOT XML V0//BG
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080923IPR37894 0 NOT XML V0//BG
-//EP//TEXT TA P6-TA-2006-0183 0 NOT XML V0//BG
-//EP//TEXT TA P6-TA-2008-0311 0 NOT XML V0//BG
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080901STO35668 0 NOT XML V0//BG
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080812IPR35259 0 NOT XML V0//BG
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080812STO35261 0 NOT XML V0//BG
-//EP//TEXT TA P6-TA-2008-0364 0 NOT XML V0//BG
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080227STO22422 0 NOT XML V0//BG
-//EP//TEXT IM-PRESS 20080307STO23351 0 NOT XML V0//BG
-//EP//DTD IM-PRESS 20050901 FCS DOC XML V0//EN
-//EP//STYLESHEET IM-PRESS 20050901 FCS DOC XML V0//EN
