17.1.2011 B7-0036/2011 ПРЕДЛОЖЕНИЕ ЗА РЕЗОЛЮЦИЯ внесено вследствие на въпрос с искане за устен отговор B7‑0670/2010
съгласно член 115, параграф 5 от Правилника за дейността
относно изоставените деца и международното осиновяване в ЕС
Jiří Maštálka
от името на групата GUE/NGL
PE455.864v01-00 B7‑0036/2011 Резолюция на Европейския парламент относно изоставените деца и международното осиновяване в ЕС
Европейският парламент,
– като взе предвид Конвенцията на ООН за правата на детето, приета от Общото събрание на ООН на 20 ноември 1989 г.,
– като взе предвид Европейската конвенция за осиновяването на деца, подписана през 1967 г.,
– като взе предвид Конвенцията за защита на децата и сътрудничество в областта на международното осиновяване, подписана в Хага през 1993 г.
– като взе предвид позицията на УНИЦЕФ относно международното осиновяване от януари 2004 г.,
– като взе предвид приетата от Съвета на Европа през 1996 г. Европейска конвенция за упражняване на правата на детето,
– като взе предвид националното законодателство относно семействата и осиновяването в 27-те държави-членки на Европейския съюз,
– като взе предвид резолюцията на Европейския парламент относно подобряването на законодателството и сътрудничеството между държавите-членки при осиновяването на деца ( A4–0392/96 ),
– като взе предвид резолюцията на Европейския парламент от 16 януари 2008 г. относно стратегия на ЕС за правата на детето (2007/2093 (INI)),
– като взе предвид въпроса до Комисията от 16 декември 2010 г. относно международното осиновяване в Европейския съюз ( O-0193/2010 – B7 0670/2010),
– като взе предвид член 115, параграф 5 и член 110, параграф 2 от своя правилник,
A. като има предвид, че бедността, неадекватните социалноосигурителни системи, липсата на достатъчна държавна мрежа от социални инфраструктури, конфликтите и военните намеси са основните причини, водещи до изоставянето на деца,
Б. като има предвид, че като цяло броят на международните осиновявания почти се удвоява всяка година, като в значителна част от международните осиновявания понастоящем деца от развиващите се страни се насочват към развитите държави,
В. като има предвид, че политиките на осиновяване и националното право в областта на осиновяването силно се различават в отделните държави-членки,
Г. като има предвид, че в Конвенцията на ООН за правата на детето се подчертава предпочитанието децата да бъдат отглеждани по-скоро от членове на семейството, отколкото от приемни семейства, както и че в нея ясно се заявява, че към международното осиновяване следва да се пристъпва едва в краен случай,
Д. като има предвид, че всички решения относно децата, включително осиновяванията, следва да се вземат като се взема предвид на първо място висшият интерес на детето,
Е. като има предвид, че подписаната през 1993 г. Хагска конвенция относно международното осиновяване е важен инструмент, насърчаващ етични и прозрачни процеси, предприемани с оглед висшите интереси на детето,
Ж. като има предвид, че липсата на регулиране и контрол, особено в държавите на произход, комбинирана с възможността за финансови печалби, насърчи разрастването на цяла индустрия, свързана с осиновяванията, при която основно съображение е не толкова висшият интерес на детето, колкото печалбата,
З. като има предвид, че въпросът за правата на детето се разглежда в Хартата на основните права на Европейския съюз, където се подчертава, че висшият интерес на детето трябва да бъде първостепенно съображение при всички действия, които се отнасят до децата,
1. посочва, че международното осиновяване може да се превърне в пазар, на който децата са стока за продан и който се характеризира с еднопосочен поток на деца от бедните държави и държавите с нововъзникващи икономики към развитите страни;
2. заявява, че нито една форма на осиновяване не може да се справи ефективно с изоставянето на деца, ако не бъдат решени водещите до това явление проблеми, а именно бедността, неадекватните социалноосигурителни системи и конфликтите;
3. подчертава опасността международното осиновяване да се превърне в практика, която не взема предвид правата на детето и не обслужва непременно висшия интерес на детето; настоящите тенденции в международното осиновяване са в разрез с Конвенцията на ООН за правата на детето, в която е записано, че ако дете е лишено от своето семейство алтернативните решения трябва надлежно да вземат предвид желателната приемственост в отглеждането на детето и в културната му среда;
4. посочва опасностите във връзка с трафика на деца и съпътстващите го експлоатация и злоупотреби с осиновени деца;
5. осъжда всички престъпни действия, извършени в контекста на улесняването на осиновяването, както и търговските тенденции и практики, които включват използването на психологически и финансов натиск върху уязвими семейства, договарянето на осиновявания директно със семействата, зачеването на деца за осиновяване, подправянето на документи за бащинство и осиновяването по интернет;
6. подчертава, че механизмите за гарантиране на безопасни практики не могат да бъдат поверени на частни институции за осиновяване;
7. призовава държавите-членки да гарантират, че са налице стабилни правни и политически рамки, да подобрят осезаемо обществените инфраструктури, предоставящи безплатни обществени услуги за деца, да закрилят уязвимите семейства и да изградят капацитет в социалния сектор;
8. подчертава, че развиващите се и слабо развитите държави на произход на осиновените деца трябва да бъдат подпомогнати да развият собствените си закони в областта на осиновяването и да обучат държавните служители и служителите в съответните агенции в обществения сектор, които са свързани с осиновяването. В приемните държави, бъдещите родители трябва да бъдат подготвени за международно осиновяване, като трябва да се следи за напредъка (особено доброто психологическо състояние) на осиновените деца;
9. призовава настоятелно държавите-членки да установят гаранции, че международните осиновявания протичат при съблюдаване на висшия интерес на детето и на основните му права, както са признати в международното право и Хартата на основните права на Европейския съюз; призовава държавите-членки да установят система за сътрудничество, за да се гарантира, че тези гаранции са спазвани и по този начин се предотвратяват отвличания, продажба или трафик на деца;
10. призовава националните органи на държавите-членки да гарантират, че по време на прехода към пълно прилагане на Хагската конвенция е защитен висшият интерес на всяко отделно дете;
11. призовава държавите-членки за задействат принципите относно международните осиновявания, които се съдържат в Конвенцията за правата на детето; в тях се включва гарантирането на това осиновяванията да се разрешават единствено от компетентните органи, международните осиновявания да се ползват от същите гаранции и стандарти като националните осиновявания, както и международните осиновявания да не водят до неправомерни финансови печалби за участниците в тях;
12. призовава Комисията и държавите-членки да гарантират прилагането на правата на детето и да развият социални и семейни политики, които поставят на първи план детето;
13. призовава настоятелно държавите-членки да обърнат особено внимание на деца със специални нужди, като например изискващите медицински грижи и страдащите от увреждания, а също така непридружените деца мигранти и децата бежанци;
14. възлага на своя председател да предаде настоящата резолюция на председателя на Европейския Съвет, на Съвета, на Комисията и на парламентите и правителствата на държавите-членки.
