P7_TA(2010)0183
План за действие относно донорството и трансплантацията на органи (2009-2015 г.)
A7-0103/2010
Резолюция на Европейския парламент от 19 май 2010 г. относно Съобщение на Комисията: План за действие относно донорството и трансплантацията на органи (2009-20015 г.): активизирано сътрудничество между държавите-членки ( 2009/2104(INI) )
Европейският парламент,
–
като взе предвид член 184 от Договора за функционирането на Европейския съюз,
–
като взе предвид Хартата на основните права на Европейския съюз,
–
като взе предвид предложението за Директива на Европейския парламент и на Съвета относно стандартите за качество и безопасност на човешките органи, предназначени за трансплантация ( COM(2008)0818 ),
–
като взе предвид Съобщението на Комисията, озаглавено „План за действие относно донорството и трансплантацията на органи (2009-20015 г.): активизирано сътрудничество между държавите-членки“ ( COM(2008)0819 ),
–
като взе предвид Директива 2004/23/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно установяването на стандарти за качество и безопасност при даряването, доставянето, контрола, преработването, съхраняването, съхранението и разпределянето на човешки тъкани и клетки OВ L 102, 7.4.2004 г., стp. 48.
,
–
като взе предвид ръководните принципи на Световната здравна организация относно трансплантацията на човешки органи,
–
като взе предвид Конвенцията на Съвета на Европа за правата на човека и биомедицината и Допълнителния протокол относно трансплантацията на органи и тъкани от човешки произход,
–
като взе предвид Конференцията по безопасност и качество на донорството и трансплантацията на органи в Европейския съюз, която се състоя във Венеция на 17-18 септември 2003 г.,
–
като взе предвид член 48 от своя правилник,
–
като взе предвид доклада на комисията по околна среда, обществено здраве и безопасност на храните и становището на комисията по правни въпроси ( A7-0103/2010 ),
А.
като има предвид, че понастоящем 56 000 пациенти в ЕС чакат да им се намери подходящ донор на орган и е изчислено, че всеки ден 12 души умират в очакване на трансплантация на солидни органи;
Б.
като има предвид, че потребностите от трансплантация на органи за пациенти в Европа не се задоволяват поради ограничения брой налични органи както от починали, така и от алтруистични живи донори;
В.
като има предвид, че се наблюдават големи различия в равнищата на даряване на органи от починали лица, което варира от 34.2 донори на 1 млн. души население в Испания до 1.1 донор на 1 млн. души население в България, и че недостигът на органи е основен фактор, влияещ на програмите за трансплантация;
Г.
като има предвид, че националните политики и законодателна уредба в областта на донорството и трансплантациите на органи варират значително между държавите-членки в зависимост от различни фактори от правен, културен, административен и организационен характер;
Д.
като има предвид, че даряването и трансплантацията на органи са чувствителни и комплексни въпроси със съществено етично измерение и се изисква пълно участие на обществото за развитието им и за включването на всички съответни заинтересовани страни;
Е.
като има предвид, че трансплантацията на органи предоставя възможност за спасяване на човешки живот, предлага по-добро качество на живот и (в случая на бъбречната трансплантация) има най-добро съотношение между разходите и ползите, в сравнение с други терапии за подмяна, а също и повишава възможностите на пациентите да участват в социалния и трудов живот;
Ж.
като има предвид, че обменът на органи между държавите-членки е вече обичайна практика, въпреки че са налице значителни различия между държавите-членки в броя на обменяните през граница органи; като има също предвид, че обменът на органи между държавите-членки е улеснен от международни организации за обмен като Eвротрансплант и Скандиатрансплант;
З.
като има предвид, че понастоящем не съществува нито база данни, която да обхваща целия Европейски съюз и да съдържа информация относно органите, предназначени за донорство и трансплантация, или относно живи или починали донори, нито още повече общоевропейска сертификационна система, позволяваща да се удостовери, че човешките органи и тъкани са били законно получени;
И.
като има предвид, че само Испания и няколко други държави-членки успяха да увеличат значително броя на дарените органи на починали лица, и че е доказано, че такова увеличение е свързано с въвеждането на някои организационни практики, които позволяват на системите да откриват потенциални донори и да достигнат максимален брой починали лица, които действително са донори;
Й.
като има предвид, че Директива 2004/23/ЕО ще предостави ясна нормативна уредба за даряването и трансплантацията на органи в Европейския съюз, като в резултат във всяка държава-членка ще бъде създаден или посочен национален компетентен орган, който да гарантира спазването на стандартите на ЕС за качество и безопасност;
К.
като има предвид, че трафикът на органи и трафикът на хора с цел вземане на органи представлява грубо нарушение на правата на човека;
Л.
като има предвид наличието на тясна връзка между незаконния трафик на органи и трафика на хора с цел вземане на техните органи, от една страна, и законната система за донорство на органи, от друга страна, тъй като на първо място липсата на органи в законната система действа като стимул за незаконни дейности, а на второ място незаконните дейности сериозно подкопават доверието в законната система за донорство на органи;
М.
като има предвид, че в Европа равнищата на отказ за даряване на органи варират сериозно и такова вариране може да се обясни с равнището на обученост и експертен опит на професионалистите, що се отнася до комуникацията и семейните грижи, с различните видове законодателен подход към съгласието за даряване на органи и с тяхното практическо прилагане, както и с други важни културни, икономически или социални фактори, които оказват влияние върху начина, по който дадено общество възприема ползите от донорството и трансплантацията на органи;
Н.
като има предвид, че даряването на органи от живи донори може да бъде полезна допълнителна мярка за пациенти, които не могат да получат органа, от който се нуждаят чрез трансплантация post-mortem, но като има предвид и необходимостта да се подчертае, че даряването на органи от живи лица може да се обмисля, само ако са изключени всякаква незаконна дейност и плащане за донорството;
О.
като има предвид, че медицинска интервенция може да се осъществи единствено след като заинтересованото лице е дало своето свободно и информирано съгласие за нея; като има предвид, че лицето следва да получи предварително съответната информация за целта и естеството на интервенцията, както и за нейните последици и рискове; като има предвид, че заинтересованото лице може свободно да оттегли своето съгласие във всеки момент;
П.
като има предвид, че държавите-членки трябва да гарантират, че органите за трансплантация не са взети от починали лица, освен ако смъртта на тези лица не е установена в съответствие с националното право;
Р.
като има предвид, че даряването на органи от живи донори следва да има допълваща функция към тази на даряването на органи от починали лица;
С.
като има предвид, че терапевтичното използване на органи съдържа риск от предаване на инфекциозни и други болести;
Т.
като има предвид, че удължаването на продължителността на живота има за следствие намаляването на качеството на наличните органи, което на свой ред води често до намаляване на броя на трансплантациите, включително в държавите-членки, в които се наблюдава увеличаване на броя на донорите;
У.
като има предвид, че обществената осведоменост и общественото мнение играят много важна роля за увеличаване на равнището на донорство;
Ф.
като има предвид, че дейността, извършвана от благотворителни и други доброволчески организации в държавите-членки, повишава осведомеността относно донорството на органи, както и че техните усилия в крайна сметка допринасят за повишаване на броя на лицата, вписани в регистрите за донори на органи;
1.
Приветства Плана за действие за донорството и трансплантациите на органи (2009-2015 г.), приет от Комисията през декември 2008 г., който създаде подход на сътрудничество между държавите-членки под формата на набор от приоритетни действия въз основа на определянето и развиването на общи цели и оценка на дейностите по даряване и трансплантация със съгласувани показатели, които биха могли да спомогнат за определянето на целеви стойности и най-добри практики;
2.
Изразява загрижеността си за недостатъчния брой налични човешки органи за трансплантация, които да удовлетворят потребностите на пациентите; отчита, че изключително недостатъчният брой донори на органи остава главна пречка пред пълното развитие на трансплантационните услуги и основно предизвикателство пред държавите-членки по отношение на трансплантацията на органи;
3.
Отбелязва успеха на схеми, чрез които на гражданите да се предоставя възможност да се включат пряко в регистър за донори на органи при извършването на определени административни процедури, като подаване на заявление за паспорт или свидетелство за правоуправление; настоятелно призовава държавите-членки да разгледат възможността за приемане на такива схеми с оглед увеличаване на броя на лицата, вписани в регистрите за донори;
4.
Счита, че за да се гарантира, че не се губят органи за лечение, е важно да бъде ясно определена правната рамка по отношение на тяхното използване и обществото да има доверие в системата за даряване и трансплантация;
5.
Отбелязва важността на организационните аспекти на доставянето на органи и подчертава, че обменът на информация и най-добри практики между държавите-членки ще подпомогне страните с ниска наличност на органи за трансплантация да я повишат, както беше демонстрирано, например, чрез прилагане на елементи от испанския модел в различни страни както във, така и извън ЕС, които така успяха да активизират донорството;
6.
Изтъква значението на координаторите на донорите, както и значението на назначаването на координатори на донори на равнището на болниците. Ролята на координатора на донори следва да се признае като ключова за подобряването не само на ефективността на процеса на даряване и трансплантация, но също и на качеството и безопасността на органите, които подлежат на трансплантиране;
7.
Подчертава, че промените в организацията на даряването и доставянето на органи могат съществено да увеличат и поддържат равнищата на донорството;
8.
Подчертава, че идентифицирането на потенциални донори се счита за една от ключовите мерки в процеса на даряване на органи от починали лица; подчертава, че наличието на отговорно лице за донорството на болнично ниво (координатор за донорството на трансплантанти), чиято основна отговорност е да разработи програма за проактивно откриване на донори и да оптимизира целия процес на даряването на органи, е най-важната стъпка към подобряване на откриването на донори и повишаване на равнищата на донорство;
9.
Отбелязва важността на трансграничния обмен на органи, като се има предвид необходимостта донорите и реципиентите да са съвместими и произтичащата от това важност на една обширна донорна база данни за удовлетворяване на потребностите на всички пациенти в списъците на чакащите; счита, че ако обменът на органи между държавите-членки не съществува, за реципиентите с рядка съвместимост вероятността за намиране на орган би била много малка, докато същевременно някои отделни донори не биха били взети предвид поради липсата на съвместими реципиенти в списъците на чакащите;
10.
Приветства дейността на Евротрансплант и Скандиатрансплант, но отбелязва, че обменът на органи извън тези системи, както и между тях, може да бъде значително подобрен, особено в полза на пациентите в малките страни;
11.
Подчертава, че определянето на общи задължителни стандарти за качество и безопасност ще бъде единственият механизъм, който може да гарантира високо равнище на здравна защита в целия ЕС;
12.
Изтъква, че донорството следва да бъде доброволно и неплатено и да се провежда в ясно определени правни и етични рамки;
13.
Призовава държавите-членки да гарантират, че органите се предоставят на получатели в съответствие с прозрачни, недискриминиращи и научни критерии;
14.
Призовава държавите-членки да гарантират, че е ясно определено правно основание за гарантиране на валидно съгласие или несъгласие за даряване на органи от страна на починалите лица или техните близки, и да гарантират, че органи не са взети от починало лице, освен ако на лицето не е издаден смъртен акт, съгласно националното законодателство;
15.
Подкрепя мерки, целящи защита на живите донори и гарантиращи, че даряването на органи се извършва алтруистично и доброволно, без друго заплащане освен компенсацията, строго ограничена до покриване на разходите, извършени при даряването на орган, като транспортни разходи, разходи за грижи за деца, загуба на приходи или разходи по възстановяването, така че да се забранят всякакви финансови стимули или неизгоди за потенциалните донори; настоятелно призовава държавите-членки да определят условията, при които може да се получи компенсация;
16.
Призовава Комисията да извърши оценка на възможността да осигури живите донори да бъдат законно застраховани във всички държави-членки; призовава Комисията да анализира различните здравноосигурителни права на живите донори във всички държави-членки, за да определи кои са най-добрите практики в рамките на ЕС;
17.
Изтъква, че държавите-членки гарантират, че живите донори се избират въз основа на тяхната здравна и медицинска история, включително психологическата оценка, ако такава е необходима, извършена от квалифицирани или обучени и компетентни специалисти;
18.
Подчертава, че от най-голямо значение са установяването на добре структурирани оперативни системи и насърчаването на успешните модели на национално равнище; предлага оперативните системи да включват подходяща законова уредба, техническа и логистична инфраструктура и организационна поддръжка, както и ефективна система за разпределение;
19.
Призовава държавите-членки да насърчават разработването на програми за подобряване на качеството на даряването на органи във всяка болница с потенциал за донорство, като първа крачка въз основа на собствена оценка на целия процес на даряването на органи от специалистите в интензивните отделения и координатора по трансплантантите на съответната болница, но и като се търси допълване с външни одити в центровете, ако е необходимо и възможно;
20.
Подчертава, че непрекъснатото образование следва да представлява съществена част от всички комуникационни стратегии на държавите-членки по този въпрос; по-конкретно предлага хората бъдат по-добре информирани и насърчавани да говорят за даряването на органи и да уведомяват близките си за своите желания във връзка с донорството; отбелязва, че едва 41% от европейските граждани са обсъждали донорството на органи в семействата си;
21.
Насърчава държавите-членки да улеснят подаването приживе на изрична декларация за желание за донорство чрез възможност за записване онлайн в национален и/или европейски регистър на донорите, с оглед ускоряване на процедурите за проверка на съгласието за донорство;
22.
Призовава Комисията, в тясно сътрудничество с държавите-членки, Европейския парламент и съответните участници, да разгледа възможността за развитие на система, съобразно която желанията, изразени от гражданите, съгласни да дарят органи след смъртта си, са взети предвид във възможно най-голям брой държави-членки;
23.
Призовава държавите-членки да гарантират изграждането на системи и свързани регистри, които да са лесно достъпни за целите на регистриране на желанията на бъдещите донори;
24.
Освен това, призовава държавите-членки да предприемат мерки за улесняване включването в националните карти за самоличност или свидетелства за правоуправление на указване или символи, идентифициращи притежателя като донор на органи;
25.
Следователно приканва държавите-членки да подобрят знанията и комуникационните умения на професионалистите в здравеопазването и на групите за подкрепа на пациенти, що се отнася до трансплантацията на органи; призовава Комисията, държавите-членки и организациите на гражданското общество да се включат в усилията за повишаване на обществената информираност за възможността за даряване на органи, като се отчитат културните особености на всяка държава-членка;
26.
Призовава държавите-членки да достигнат пълния потенциал за даряване на органи от починали лица чрез създаване на ефективни системи за откриване на донори на органи и чрез насърчаване координаторите на донорите на трансплантанти в болниците в цяла Европа; изисква от държавите-членки да оценят и да прибягват по-често до използването на органи от донори, отговарящи на „разширени“ критерии (т.е. по-възрастни донори или такива с определени заболявания), като запазват най-високите стандарти на качество и безопасност, възползвайки се по-специално от най-новите постижения в областта на биотехнологиите, които ограничават риска от отхвърляне на трансплантираните органи;
27.
Счита, че е необходимо да се гарантира подходящо равновесие между защитата на донора по отношение на анонимността и поверителността, от една страна, и възможността за проследяване на донорството на органи за медицински цели, от друга страна, с цел да се предотврати неговото заплащане, както и търговията с органи и техния трафик;
28.
Подчертава, че живите донори следва да бъдат третирани в съответствие с най-високите медицински стандарти и без да са принудени да понасят каквато и да било финансова тежест при възникването на медицински проблеми, причинени евентуалноот процеса на трансплантация, а загубата на приходи вследствие на трансплантацията, например високо кръвно налягане, бъбречна недостатъчност и техните последици, или всякакви медицински проблеми следва да се избягват; донорите следва да бъдат защитени от дискриминация в социалната система;
29.
Счита, че всички правила на системите за трансплантация (разпределение, достъп до трансплантационни услуги, данни за дейността и др.) следва да бъдат обществено достояние и да са обект на подходящ контрол, с оглед на избягването на всяка неоснователна дискриминация по отношение на достъпа до списъците на чакащите за трансплантация и/или на терапевтичните процедури;
30.
Отбелязва, че въпреки че няколко държави-членки са въвели задължителна регистрация на трансплантационните процедури и че съществуват и няколко доброволни регистъра, не съществува всеобхватна система за събиране на данни за различните типове трансплантация и резултатите от тях;
31.
Следователно силно подкрепя създаването на национални и европейски регистри, както и определянето на методология за съпоставяне на резултатите от действащите регистри за проследяване на реципиентите на органи след трансплантацията в съответствие със сегашната европейска правна рамка за защита на личните данни;
32.
Подкрепя създаването на специални протоколи за целия ЕС, които да осигурят процедури за оперативни и следоперативни етапи, за които носят отговорност съответните хирургични екипи, специалисти патолози и специалисти от други съответно необходими области;
33.
Подкрепя създаването на национални и европейски регистри за проследяване на състоянието на живите донори с цел по-добро гарантиране на тяхната здравна защита;
34.
Подчертава, че всяка комерсиална експлоатация на органи, която отрича равния достъп до трансплантация, е неетична, не съответства на основните човешки ценности, противоречи на член 21 от Конвенцията за правата на човека и биомедицината и е забранена съгласно член 3, параграф 2 от Европейската харта на основните права;
35.
Изтъква, че недостигът на органи е свързан по два начина с трафика на органи, както и трафика на хора с цел вземане на органи: на първо място, по-голямата достъпност на органи в държавите-членки би допринесла за по-добър контрол над тези практики, като премахне необходимостта европейските граждани да обмислят търсенето на орган извън ЕС, и на второ място, незаконната дейност сериозно подкопава доверието в законната система за донорство на органи;
36.
Повтаря препоръките по отношение на борбата срещу търговията с органи, изказани в доклада Adamou относно донорството и трансплантацията на органи Резолюция на Европейския парламент от 22 април 2008 г. относно донорството и трансплантацията на органи: политически действия на ниво ЕС (Приети текстове, P6_TA(2008)0130 ).
и споделя мнението, че те следва да бъдат изцяло взети предвид от Комисията при изготвянето на плана за действие; настоява, че е необходимо да се повиши осведомеността на Комисията и Европол относно този проблем;
37.
Подчертава значението на Световната здравна асамблея, която ще се проведе през май 2010 г., и настоятелно призовава Комисията и Съвета да се борят решително на равнището на Световната здравна организация (СЗО) за спазване на принципа за доброволно и неплатено донорство;
38.
Приветства съвместното проучване на Съвета на Европа и ООН относно трафика на органи, тъкани и клетки, както и на човешки същества с цел вземане на органи;
39.
Отбелязва доклада на David Matas и David Kilgour относно убийствата на членове на Фалун Гонг заради техните органи и отправя искане към Комисията да представи на Европейския парламент и на Съвета доклад относно тези обвинения и други подобни случаи;
40.
Настоятелно призовава държавите-членки да установят механизми за избягване на ситуации, при които здравни специалисти, институции или застрахователни компании насърчават граждани на ЕС да се снабдяват с органи в трети страни посредством практики, които включват трафик на органи или хора с цел вземане на органи; настоятелно призовава държавите-членки да следят за възникването на случаи от подобен характер на тяхна територия; настоятелно призовава държавите-членки да извършат оценка на въвеждането на законодателни мерки, включително санкции, приложими към лица, които насърчават и/или участват в подобни дейности;
41.
Категорично отхвърля поведението на някои здравноосигурителни организации, които насърчават пациенти да практикуват „трансплантационен туризъм“ и отправя искане към държавите-членки да контролират строго и наказват подобно поведение;
42.
Подчертава, че пациентите, които са получили орган при незаконни обстоятелства, не могат да бъдат изключвани от здравеопазването в Европейския съюз; изтъква, че както във всички други случаи, следва да се прави разграничение между наказанието за незаконни деяния и необходимостта от лечение;
43.
Подчертава, че държавите-членки следва да подобрят своето сътрудничество под егидата на Интерпол и Европол с цел по-ефективно справяне с проблема на трафика на органи;
44.
Признава, че е жизнено важно да се подобри качеството и безопасността на донорството и трансплантацията на органи; посочва, че това ще въздейства върху намаляването на рисковете при трансплантации и съответно върху намаляването на неблагоприятните последици; признава, че действията за качеството и безопасността биха могли да окажат влияние върху наличността на органи и обратно; изисква от Комисията да помогне на държавите-членки да разширят капацитета си за създаване и развитие на нормативна уредба за подобряване на качеството и безопасността;
45.
Подчертава, че доброто сътрудничество между здравните специалисти и националните органи или други легитимни организации е необходимо и осигурява добавена стойност;
46.
Отчита важната роля за успеха на трансплантациите на пост-трансплантационните грижи, включително подходящото използване на терапии срещу отхвърлянето на органи; признава, че оптималното използване на терапии срещу отхвърлянето на органи може да доведе до подобрено здравословно състояние за пациентите в дългосрочен план, по-голяма преживяемост на присадения орган, и следователно до наличието на по-голям брой органи поради намаляването на необходимостта от повторни трансплантации, и заявява, че държавите-членки следва да гарантират на пациентите достъп до най-добрите съществуващи терапии;
47.
Възлага на своя председател да предаде настоящата резолюция на Съвета, на Комисията, на правителствата и на парламентите на държавите-членки.
