<QUEST VERSION="2"><TI><TI-INTRO>Vprašanje za čas za vprašanja <QREF QID="H-2010-0577">H-0577/2010</QREF></TI-INTRO><TI-DEST>za <INST TYPE="COM">Komisijo</INST></TI-DEST><TI-SESSION>Delno zasedanje: december 2010</TI-SESSION><TI-RULES-EP>Člen 116 poslovnika</TI-RULES-EP><TI-AUTHOR><PERSON ID="96668">Seán Kelly</PERSON> <GRPOL GRPOLID="2948">(PPE)</GRPOL></TI-AUTHOR></TI><OBJECT OBJID="OBJ0577">Zadeva: Državna pomoč in bančna kriza</OBJECT><CONTENT><PARA>Od septembra 2008 je Komisija odobrila 15 programov bančne dokapitalizacije, 2 programa za oslabljena sredstva, 6 programov, ki pokrivajo likvidnost bank, in 21 sistemov jamstev. Ali je Komisija pretehtala dolgoročne posledice številnih reševanj bank, med drugim tudi, koliko davkoplačevalskega denarja je bilo za vedno zapravljenega zaradi nepremišljene bančne prakse? Katera praksa je po mnenju Komisije najboljša med vrsto programov, ki jih predlagajo vlade različnih držav članic za varstvo davkoplačevalcev pred močno izpostavljenostjo okuženi aktivi (toxic assets)?</PARA></CONTENT></QUEST>