<QUEST><TI><TI-INTRO>USTNO VPRAŠANJE <QREF QID="H-2010-0113">H-0113/10</QREF></TI-INTRO><TI-SESSION>v času vprašanj, na delnem zasedanju aprila 2010</TI-SESSION><TI-RULES-EP>v skladu s členom 116 Poslovnika</TI-RULES-EP><TI-AUTHOR>predložila <PERSON ID="96681">Vilija Blinkevičiūtė</PERSON></TI-AUTHOR><TI-DEST>za <INST TYPE="COM">Komisijo</INST></TI-DEST></TI><OBJECT OBJID="OBJ0113">Zadeva: Revščina žensk v Evropi</OBJECT><CONTENT><PARA>V teh težavnih gospodarskih časih, ki vladajo praktično povsod po Evropi, so najbolj prizadete ženske in matere samohranilke. Matere, ki same vzgajajo otroke, se vsakodnevno spopadajo s težavami, kako zadostiti minimalne potrebe otrok. Več kot polovica mater samohranilk živi pod pragom revščine, pri čemer se vsak dan sproti trudijo, da uskladijo svoj delovni čas z izobraževanjem otrok, kar v njihovem položaju ni enostavno. </PARA><PARA>Čeprav je preteklo že skoraj 35 let od tedaj, ko je bila leta 1975 sprejeta direktiva o enakem plačilu, so ženske v Evropi še vedno žrtve diskriminacije na trgu dela in še vedno se plače žensk in moških za isto delo razlikujejo za približno 17 %.</PARA><PARA>Čeprav je bilo lani za izvajanje programov enakosti med spoloma in socialno kohezijo namenjenih 100 milijonov EUR in Komisija o teh pomembnih vprašanjih razpravlja že vrsto let, pa konkretni cilji Evropske unije za zmanjšanje revščine med ženskami še vedno niso opredeljeni, niti ne zakonsko urejeni. Kako torej namerava ukrepati Komisija v prihodnje za zmanjšanje revščine med ženskami v Evropi? Velja poudariti naslednje: če ne bomo sprejeli konkretnih ukrepov za zmanjšanje revščine med ženskami, tudi revščine otrok ne bo možno zmanjšati.</PARA></CONTENT></QUEST>