<QUEST><TI><TI-INTRO>USTNO VPRAŠANJE <QREF QID="H-2010-0142">H-0142/10</QREF></TI-INTRO><TI-SESSION>v času vprašanj, na delnem zasedanju aprila 2010</TI-SESSION><TI-RULES-EP>v skladu s členom 116 Poslovnika</TI-RULES-EP><TI-AUTHOR>predložil <PERSON ID="96663">Morten Messerschmidt</PERSON></TI-AUTHOR><TI-DEST>za <INST TYPE="COM">Komisijo</INST></TI-DEST></TI><OBJECT OBJID="OBJ0142">Zadeva: Grčija in sedanja kriza v evroobmočju</OBJECT><CONTENT><PARA>Grčija pravkar doživlja temno stran članstva v evroskupini. V dobrih časih se je v EU ustvarjal vtis, da je vse v najlepšem redu. Ko pa je Evropo prizadela finančna kriza, je šlo vse strmo navzdol. Grški nacionalni primanjkljaj je v letu 2009 dosegel 12,7 % BNP, kar se lahko šteje kot huda prekoračitev treh odstotkov, ki jih dopušča pakt stabilnosti za države z evrom. Vlada v Atenah je morala sedaj sprejeti varčevalne ukrepe, s katerimi je državni proračun oklestila za 4,8 milijarde EUR. Grki morajo zategniti pas, kar bo boleče za vse, od zaposlenih v javni upravi do upokojencev.</PARA><PARA>Drseči menjalni tečaji načeloma niso dobra rešitev. Nikomur ne koristijo, prav tako ne rešujejo nobenih temeljnih strukturnih težav. Moramo pa priznati, da ima denar, kot vse drugo, svojo „ceno“. V Grčiji se ta cena odraža v podivjanih obrestnih merah, zaradi česar je zastala vsa gospodarska dejavnost. Ob takšni zaostritvi položaja bi morala imeti posamezna država možnost potegniti ročno zavoro in znižati ceno denarja. Ali se Komisija strinja s temi pomisleki in ali potemtakem priznava, da gre pri tem za temeljno pomanjkljivost evra?</PARA></CONTENT></QUEST>