2.2.2010 B7-0066/2010 PROPUNERE DE REZOLUŢIE depusă pe baza declarațiilor Consiliului și Comisiei
în conformitate cu articolul 110 alineatul (2) din Regulamentul de procedură
referitoare la rezultatele summitului de la Copenhaga privind schimbările climatice
Corinne Lepage
,
Jens Rohde
,
Lena Ek
,
Chris Davies
,
Fiona Hall
, Gerben‑Jan Gerbrandy
în numele Grupului ALDE
PE432.916v01-00 B7‑0066/2010 Rezoluția Parlamentului European referitoare la rezultatele summitului de la Copenhaga privind schimbările climatice
Parlamentul European,
– având în vedere Conferința-cadru a Organizației Națiunilor Unite referitoare la schimbările climatice (CCONUSC) și Protocolul de la Kyoto al acesteia,
– având în vedere Planul de acțiune de la Bali (Decizia 1/COP 13),
– având în vedere recenta Conferință a părților (COP 15) de la Copenhaga,
– având în vedere Rezoluția sa din 25 noiembrie 2009 referitoare la strategia UE pentru Conferința de la Copenhaga privind schimbările climatice Texte adoptate la acea dată, P6-TA(2009)0089 .
,
– având în vedere articolul 110 alineatul (2) din Regulamentul său de procedură,
A. întrucât, în ciuda prezenței a mai mult de o sută de șefi de state, nu a fost posibil să se ajungă la un acord la Copenhaga;
B. întrucât din ce în ce mai multe dovezi științifice arată că schimbările climatice au loc mai rapid decât s-a crezut până în prezent; întrucât constatări recente au determinat peste o sută de state să solicite limitarea încălzirii globale la cel mult 1,5°C peste temperatura din perioada revoluției preindustriale în locul nivelului general acceptat inițial de 2°C;
C. întrucât, în acest domeniu sensibil din punct de vedere tehnic și politic, procedurile ONU nu au reușit, până în prezent, să gestioneze problema globală reprezentată de schimbările climatice, dat fiind faptul că necesitatea atingerii unui consens face să nu se poată ajunge la un acord între revendicările țărilor în curs de dezvoltare și bunăvoința țărilor industrializate;
D. întrucât UE nu ar trebui să accepte să își diminueze angajamentul de combatere a schimbărilor climatice, chiar dacă unii din principalii săi parteneri de negocieri continuă să se arate puțin dispuși să își reducă emisiile sau incapabili să facă acest lucru;
E. întrucât, pe când procedurile ONU nu pot fi lăsate deoparte, UE trebuie, pe de o parte, să își adapteze poziția de negociere, având în vedere realitățile actuale, și, pe de altă parte, să își redefinească obiectivele în perspectiva viitoarei reuniuni CCONUSC din Mexic,
1. constată că acordul difuzat la sfârșitul summitului de la Copenhaga nu poate fi considerat a avea vreo valoare juridică deoarece nu a fost aprobat, că nu conține niciun angajament obligatoriu cu privire la reducerea emisiilor sau la proceduri eficace de verificare, de monitorizare și de reportare;
2. reafirmă angajamentul, care este deja obligatoriu din punct de vedere juridic, luat de UE de a reduce emisiile cu 20% până în 2020, precum și dorința de a evolua către o reducere de 30%, chiar în absența unui acord internațional obligatoriu; constată, de asemenea, că inițiativele luate în cadrul UE de promovare și încurajare a economiei ecologice vor facilita tot mai mult respectarea angajamentului de reducere a emisiilor cu 30%;
3. consideră că nu poate exista un acord internațional obligatoriu dacă UE, Statele Unite și China nu reușesc să fixeze obiective comune acceptabile de reducere a emisiilor, combinate cu mecanisme de monitorizare, verificare și raportare ale acestor reduceri, prioritatea imediată a UE fiind aceea de a întreprinde eforturi în vederea realizării unui astfel de acord în lunile viitoare;
4. își exprimă convingerea, dat fiind faptul că ONU nu a oferit încă o soluție viabilă la amenințarea mondială reprezentată de schimbările climatice, că UE trebuie să inițieze un proces paralel de negocieri, care să cuprindă principalii producători de dioxid de carbon, în vederea completării procesului ONU și garantării unui acord semnificativ în perspectiva viitoarei reuniuni COP 16 din Mexic;
5. consideră că UE ar trebui să demareze imediat negocierile cu SUA, astfel încât piața emergentă a carbonului din SUA să fie compatibilă cu cea a Uniunii, creându-se, astfel, o piață transatlantică a carbonului, precursoarea unei piețe mondiale; consideră, în plus, că UE ar trebui să își consolideze propria piață a carbonului, de exemplu, prin promovarea investițiilor în tehnologii cu emisii scăzute de carbon, coborând plafoanele și impunând un preț minim al carbonului;
6. estimează că reuniunea din Mexic va fi un succes doar dacă se va ajunge înainte la un acord amplu între UE, SUA și China; consideră, prin urmare, că negocierile bilaterale sau trilaterale cu China ar trebui să demareze doar după încheierea unui acord global cu SUA privind reducerea emisiilor de carbon;
7. consideră, de asemenea, că nu se va putea ajunge la un acord în Mexic decât dacă principalii producători de dioxid de carbon reușesc să încheie un acord înaintea lunii noiembrie; este de părere că Forumul economiilor majore ar constitui cadrul ideal pentru aceste negocieri, având în vedere că reunește principalii producători de dioxid de carbon;
8. își exprimă regretul cu privire la refuzul Chinei de a fixa obiective de reducere a emisiilor pe termen lung, chiar și pentru țările dezvoltate; invită în special China să recunoască responsabilitățile pe care le are față de țările în curs de dezvoltare, deoarece acestea din urmă se vor confrunta, probabil, cu cele mai grave consecințe ale schimbărilor climatice;
9. subliniază faptul că UE trebuie să aibă o poziție comună la toate viitoarele reuniuni ONU privind schimbările climatice (astfel cum este cazul în cadrul Organizației Mondiale a Comerțului), mai degrabă decât să permită exprimarea diferitelor poziții naționale în timpul negocierilor;
10. subliniază importanța investițiilor în noile tehnologii ecologice, în special în această perioadă de recesiune; este, de asemenea, de părere că eficiența energetică, sursele de energie regenerabilă, precum și captarea și stocarea carbonului pot juca un rol extrem de important în reducerea emisiilor de dioxid de carbon;
11. invită Comisia să se asigure că, în ceea ce privește Fondul „verde” de la Copenhaga privind clima, creat recent, contribuțiile UE se adaugă celorlalte ajutoare pentru dezvoltare, și să prezinte propuneri referitoare la sursele acestor contribuții și la criteriile pe care ar dori să le aplice proiectelor finanțate din acest fond;
12. atrage atenția asupra creșterii gradului de sensibilizare al opiniei publice cu privire la impactul schimbărilor climatice asupra țărilor în curs de dezvoltare, dar și asupra economiilor emergente în evoluție rapidă precum China; solicită un dialog consolidat, în special cu țările cel mai puțin dezvoltate, cu micile state insulare în curs de dezvoltare și cu Africa, în vederea unui acord internațional obligatoriu privind schimbările climatice care să aibă drept scop reducerea impactului și a consecințelor previzibile ale schimbărilor climatice asupra evoluției demografice, sănătății publice și economiilor din aceste regiuni;
13. invită președintele Comisiei să se asigure că noul comisar pentru combaterea schimbărilor climatice, politică-cheie a noii Comisii, dispune de toate mijloacele necesare, în special în ceea ce privește resursele umane și bugetul, pentru a putea promova agenda pentru schimbările climatice în ansamblul său;
14. încredințează Președintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluție Consiliului, Comisiei, guvernelor Statelor Unite, Chinei, Japoniei, Indiei, Braziliei, Mexicului și Africii de Sud, precum și Organizației Națiunilor Unite.
