A6-0033/2009
28.1.2009
RAPORT
referitor la rolul NATO în arhitectura de securitate a UE
(2008/2197(INI))
Comisia pentru afaceri externe
Raportor:
Ari Vatanen
PE 414.153v02-00
CUPRINS
Page
PROPUNERE DE REZOLUȚIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN......................................3
EXPUNERE DE MOTIVE........................................................................................................12
OPINIE MINORITARĂ...........................................................................................................16
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE.....................................................................17
PROPUNERE DE REZOLUȚIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN
referitoare la rolul NATO în arhitectura de securitate a UE
( 2008/2197(INI) )
Parlamentul European ,
– având în vedere Declarația comună UE-NATO din 16 decembrie 2002,
– având în vedere Carta Organizației Națiunilor Unite,
– având în vedere Tratatul Atlanticului de Nord, semnat la Washington la 4 aprilie 1949,
– având în vedere titlul V din Tratatul privind Uniunea Europeană,
– având în vedere Tratatul de la Lisabona, semnat la 13 decembrie 2007 și ratificat de marea majoritate a statelor membre ale UE,
– având în vedere cadrul global al relațiilor permanente UE-NATO, încheiat de Secretarul General al Consiliului UE/Înaltul reprezentant pentru politica externă și de securitate comună și Secretarul General al NATO, la 17 martie 2003,
– având în vedere Strategia europeană de securitate (SES), adoptată de Consiliul European la 12 decembrie 2003,
– având în vedere declarația reuniunii la nivel înalt a Consiliului Nord-Atlantic (NAC), care a avut loc la București, la 3 aprilie 2008,
– având în vedere rapoartele Președinției Consiliului European din 11 decembrie 2007 și 16 iunie 2008 privind politica europeană de securitate și apărare (PESA),
– având în vedere rezoluțiile sale din 14 aprilie 2005 privind SES
JO C 33 E, 9.2.2006, p.
580. , din 16 noiembrie 2006 cu privire la punerea în aplicare a SES în contextul PESA
JO C 314 E, 21.12.2006, p.
334. , din 25 aprilie 2007 cu privire la relațiile transatlantice
JO C 74 E, 20.3.2008, p.
670. , din 5 iunie 2008 cu privire la punerea în aplicare a strategiei europene de securitate și a PESA
Texte adoptate, P6_TA(2008)0255 , precum și din 5 iunie 2008 privind viitoarea reuniune la nivel înalt UE-SUA,
Texte adoptate, P6_TA(2008)0256
– având în vedere articolul 45 din Regulamentul său de procedură,
– având în vedere raportul Comisiei pentru afaceri externe ( A6-0033/2009 ),
A . întrucât UE și NATO se bazează pe valori comune ale libertății, democrației, drepturilor omului și statului de drept, iar de-a lungul existenței lor au ajutat la evitarea războaielor pe teritoriul european;
B . întrucât, în conformitate cu Carta Organizației Națiunilor Unite, responsabilitatea generală privind menținerea păcii și a securității revine Consiliului de Securitate al ONU; întrucât Carta stabilește temeiul juridic pentru crearea NATO; întrucât, prin semnarea Tratatului Atlanticului de Nord, statele membre NATO și-au exprimat încrederea în obiectivele și principiile Cartei, angajându-se să nu recurgă, în cadrul relațiilor lor internaționale, la amenințări sau la uz de forță într-un mod care să contravină obiectivelor Organizației Națiunilor Unite;
C. întrucât statele membre ale UE recunosc în sistemul ONU cadrul fundamental pentru relațiile internaționale; întrucât acestea își păstrează angajamentul privind menținerea păcii și consolidarea securității internaționale, în conformitate cu principiile Cartei Organizației Națiunilor Unite, cu principiile Actului final de la Helsinki și cu obiectivele Cartei de la Paris, precum și privind dezvoltarea și consolidarea democrației și a statului de drept, respectarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale; întrucât statele membre ale UE au stabilit, ca măsuri prioritare, reforma și consolidarea Organizației Națiunilor Unite pentru ca aceasta să își poată îndeplini obligațiile și să acționeze eficient în ceea ce privește găsirea de soluții la provocările globale și reacția la amenințările cheie;
D . întrucât NATO reprezintă centrul securității europene, iar UE are resurse suficiente pentru a sprijini aceste activități și întrucât consolidarea capacității europene de apărare și aprofundarea cooperării vor fi în beneficiul ambelor organizații;
E. întrucât NATO este o organizație interguvernamentală de națiuni democratice, în care civilii hotărăsc, iar forța militară execută;
F. întrucât 94% din populația UE sunt cetățeni ai statelor membre NATO, 21 de state membre ale UE din cele 27 sunt aliați NATO, 21 de aliați NATO din 26 sunt state membre ale UE, iar Turcia, un vechi aliat al NATO, este țară candidată la aderarea la UE;
G. întrucât, în 2007 și 2008, Consiliul European a luat decizii importante în domeniul PESA pentru a se continua îmbunătățirea capacităților sale operaționale; întrucât mult așteptata intrare în vigoare a Tratatului de la Lisabona va introduce aspecte noi, importante în domeniul PESA, cooperarea europeană devenind astfel mai coerentă și mai eficientă în acest domeniu;
H. întrucât UE și NATO trebuie să-și îmbunătățească cooperarea și ar trebui să permită obținerea unor beneficii maxime din resursele ambelor organizații și să asigure o cooperare eficientă, prin încetarea certurilor instituționale;
I. întrucât deși NATO este în prezent forumul pentru dezbatere și alegerea preconizată pentru operațiile militare comune care implică aliații europeni și americani, responsabilitatea finală privind menținerea păcii și a securității revine Organizației Națiunilor Unite;
J. întrucât trupele și echipamentele alocate misiunilor PESA sunt mai mult sau mai puțin aceleași ca cele alocate operațiunilor NATO;
K. întrucât NATO în ansamblu nu este implicat în operațiuni PESA; întrucât UE, când derulează astfel de operațiuni, va opta pentru a recurge sau nu la mijloacele și capacitățile NATO, prin așa-numitele acorduri „Berlin plus”;
L. întrucât cooperarea dintre UE și NATO care intră sub incidența cadrului acordului „Berlin plus” nu a funcționat în mod satisfăcător până în prezent din cauza unor probleme nerezolvate legate de faptul că anumite țări sunt membre NATO, dar nu și ale UE;
M. întrucât în afara acordurilor „Berlin plus”, NATO și UE ar trebui să asigure o gestionare eficientă a crizelor și ar trebui să coopereze mai bine pentru a identifica soluția cea mai bună în cazul unor crize, ca de exemplu cea din Afganistan și din Kosovo;
N. întrucât relațiile UE-NATO ar trebui îmbunătățite în continuare de către ambele organizații, UE implicând mai mult aliații NATO europeni nemembri UE în PESA, iar NATO implicând mai mult statele membre UE nemembre NATO în negocierile UE-NATO; întrucât relațiile UE-USA ar trebui să fie întărite;
O. întrucât procesele de extindere a NATO și a UE, chiar dacă sunt diferite, ar trebui să fie consolidate reciproc pentru a asigura stabilitatea și prosperitatea pe continentul european;
P. întrucât un element important al relației UE-NATO este sprijinirea eforturilor naționale de a dezvolta și a livra capacități militare pentru gestionarea crizelor într-un mod care să consolideze ambele părți, ceea ce, la rândul său, vine în sprijinul sarcinii principale de apărare a teritoriilor și a intereselor de securitate ale statelor membre;
Q. întrucât sinergia dintre UE și NATO în anumite domenii legate de capacitățile militare ar putea fi îmbunătățită prin proiecte pilot comune;
R. întrucât apărarea colectivă a Europei se bazează pe o combinație de forțe convenționale și nucleare, care ar fi trebuit să fie adaptate mai temeinic la situația aflată în schimbare în materie de securitate;
S. întrucât atât UE, cât și NATO sunt în prezent în curs de reevaluare a strategiilor lor de securitate (SES și Declarația privind securitatea Alianței);
T. întrucât Tratatul de la Lisabona angajează capacitățile civile și militare ale tuturor statelor membre în cadrul PESA, prevede o cooperare structurată permanentă în domeniul apărării în cadrul unui grup de state cu rol de pionierat, angajează statele la îmbunătățirea treptată a capacităților militare, extinde rolul Agenției Europene pentru Apărare, introduce obligația pentru statele membre de a veni în ajutorul altui stat care a fost atacat (fără a aduce atingere neutralității unor state sau calității de membru NATO a altor state), actualizează obiectivele UE (misiunile de tip Petersberg) prin includerea luptei împotriva terorismului și, în final, insistă asupra necesității solidarității în cazul unui atac terorist sau al unei catastrofe naturale;
Cadru general strategic
1. subliniază faptul că rațiunea de a fi a Uniunii Europene este construirea păcii pe teritoriul său și dincolo de frontierele sale, angajându-se în favoarea unui multilateralism eficace, precum și pentru respectarea literei și spiritului Cartei ONU; constată că o strategie de securitate eficientă sprijină democrația și protejarea drepturilor fundamentale; constată dimpotrivă că o strategie de securitate ineficientă conduce la suferințe umane inutile; constată că capacitatea UE pentru construirea păcii depinde de dezvoltarea unei politici de securitate și a unei strategii de securitate adecvate, incluzând capacitatea pentru acțiune autonomă și o relație eficientă și complementară cu NATO;
2. invită UE, prin urmare, să continue să desfășoare misiuni, asigurând totodată o mai mare viabilitate a PESA pentru a preveni conflictele, a promova stabilitatea și a acorda asistență acolo unde este necesar, pe baza unui consens între statele membre ale UE sau în cadrul cooperării structurale; consideră că este în continuare necesar ca UE și NATO să dezvolte o abordare cuprinzătoare pentru gestionarea crizelor;
3. recunoaște că diversitatea intereselor, inerentă unei Uniuni formate din 27 sau mai multe state membre - cu alte cuvinte, componența de tip mozaic a UE - îi conferă un caracter unic și potențialul de a interveni, a media și a acorda sprijin în diverse părți ale lumii; solicită ca instrumentele actuale de gestionare a crizei de care dispune UE să fie dezvoltate în continuare și speră că actuala capacitate militară a statelor membre UE va deveni mai integrată, mai rentabilă și mai eficientă din punct de vedere militar, deoarece numai așa Uniunea va putea să adune suficiente forțe pentru a-și exploata abilitățile unice în domeniile prevenirii conflictelor și ale soluționării acestora și a suplimenta gama sa largă de mecanisme de gestionare ale crizelor civile;
4. sprijină în mod ferm o mai mare solidaritate între statele membre UE în dezvoltarea de strategii de securitate și de apărare comune;
5. este convins că o relație transatlantică puternică și dinamică este cel mai bun garant al securității și stabilității în Europa și al respectării principiilor democrației, ale drepturilor omului, ale statului de drept și ale bunei guvernări;
6. își exprimă convingerea cu privire la faptul că libertățile democratice și statul de drept reprezintă răspunsul la aspirațiile populației de pe întreg mapamondul; consideră că nicio țară sau națiune nu ar trebui exclusă dintr-o astfel de viziune, deoarece orice ființă umană are dreptul de a trăi într-o democrație și într-un stat democratic și de drept;
7. salută aducerea la zi a SES, ca parte a angajamentului Uniunii Europene de a defini și a proteja interesele de securitate europene și de a consolida multilateralismul eficace, oferindu-i astfel o strategie pentru eliminarea amenințărilor secolului XXI; constată că un consens veritabil, cuprinzător și democratic dintre Uniunea Europa și NATO este un element esențial de aplicare a acestei strategii, bazate pe un consens de securitate între UE și Statele Unite ale Americii, reflectând valorile, scopurile și prioritățile comune, și anume supremația drepturilor omului și a dreptului internațional;
8. subliniază că acest fapt este și mai important în lumina recentelor evenimente din Caucaz, a noilor evoluții referitoare la abordarea europeană cu privire la NATO, a schimbării guvernării din Statele Unite ale Americii și a inițierii revizuirii conceptului strategic de NATO;
9. îndeamnă ca revizuirea paralelă a strategiilor de securitate ale UE și NATO să fie nu numai complementară, ci si convergentă, fiecare acordând importanța cuvenită potențialului celeilalte;
10. consideră că atât NATO, cât și UE ar trebui să aibă drept scop comun, pe termen lung, angajamentul de a construi o lume mai sigură în conformitate cu litera și spiritul Cartei ONU, nu numai pentru locuitorii statelor sale membre, ci și în general, și ar trebui, de asemenea, să prevină în mod activ și să reacționeze la atrocitățile de masă și la conflictele regionale care continuă să provoace multă suferință umană;
11. insistă asupra faptului că toate democrațiile ar trebui să-și reunească eforturile de consolidare a stabilității și păcii sub egida Organizației Națiunilor Unite; regretă profund că doctrina nealinierii, moștenită din era Războiului Rece, subminează alianța democrațiilor în beneficiul puterilor nedemocratice și a celor care nu sunt încă întru totul democratice; regretă faptul că, în numele doctrinei nealinierii, anumite state membre au abdicat de la responsabilitatea de a contribui la protejarea valorilor și libertăților lumii democratice;
12. recunoaște că securitatea și dezvoltarea sunt dependente reciproc și că nu există nicio succesiune clară de evenimente care să ducă la realizarea dezvoltării durabile în zonele de conflict și subliniază faptul că, în practică, toate instrumentele sunt desfășurate în paralel; prin urmare, invită Comisia să efectueze cercetări suplimentare cu privire la importanța succesiunii intervențiilor militare și civile în zonele de conflict și să-și integreze concluziile în politicile privind securitatea și dezvoltarea;
Relația dintre NATO și arhitectura de securitate a UE
13. recunoaște rolul fundamental al NATO, atât din trecut, cât și din prezent, în arhitectura europeană de securitate; observă că pentru majoritatea statelor membre ale UE, care sunt, de asemenea, aliați NATO, Alianța rămâne temelia apărării lor colective și că securitatea Europei în ansamblu, indiferent de pozițiile individuale adoptate de statele sale, continuă să beneficieze de menținerea Alianței transatlantice; consideră astfel că apărarea colectivă viitoare a UE ar trebui organizată, pe cât posibil, în cooperare cu NATO; consideră că SUA și UE trebuie să-și intensifice relația bilaterală și să includă în cadrul acesteia chestiuni legate de pace și de securitate;
14. observă că riscurile în materie de securitate din lumea modernă sunt din ce în ce mai mult caracterizate de fenomene precum terorismul internațional, proliferarea armelor de distrugere în masă, state în disoluție, conflicte greu de soluționat, criminalitatea organizată, amenințările cibernetice, deteriorarea mediului și riscurile în materie de securitate aferente, dezastrele naturale și alte dezastre și că pentru rezolvarea acestora este nevoie de un parteneriat și mai strâns și de concentrare a eforturilor asupra consolidării capacităților de bază ale UE și ale NATO, precum și de o coordonare mai bună în ceea ce privește planificarea, tehnologia, echipamentele și instruirea;
15. subliniază importanța crescândă a PESA, care va ajuta la îmbunătățirea capacității UE de a reacționa la amenințările secolului XXI, în special în operațiunile comune civilo-militare și în ceea ce privește măsurile de gestionare a crizelor, pornind de la acțiuni de prevenire a crizelor pe baza informațiilor, până la reforma sectorului de securitate, reforma poliției și a sistemului judiciar și acțiuni militare;
16. este de părere că UE și NATO ar putea să se consolideze reciproc prin evitarea concurenței și dezvoltarea unei cooperări mai strânse în operațiunile de gestionare a crizelor bazate pe o diviziune practică a muncii; consideră că o decizie cu privire la care anume organizație ar trebui să desfășoare forțe ar trebui să se bazeze pe voința politică exprimată de ambele organizații, pe nevoile operaționale și pe legitimitatea politică la fața locului, precum și pe abilitatea lor de a aduce pace și stabilitate; observă că, pentru atingerea acestui scop, cooperarea în vederea elaborării noii strategii pentru securitate (SES) și a noului concept strategic al NATO este crucială;
17. este de părere că UE trebuie să-și dezvolte propriile capacități de securitate și apărare, ceea ce va permite împărțirea mai eficientă a sarcinilor cu aliații neeuropeni și o ripostă adecvată la acele provocări și amenințări de securitate care privesc doar statele membre ale UE;
18. invită Uniunea Europeană să dezvolte instrumentele strategiei sale de securitate, de la prevenirea crizelor diplomatice și asistența economică și pentru dezvoltare până la capacitățile civile în domeniul stabilizării și reconstrucției, precum și mijloacele militare; în plus, consideră că ar trebui să se utilizeze în mod strategic instrumentele puterii necoercitive în vecinătatea Uniunii Europene;
19. ia act de faptul că acordurile „Berlin plus”, care permit UE să recurgă la mijloacele și capacitățile NATO, trebuie îmbunătățite pentru a permite celor două organizații să intervină și să acorde sprijin în mod eficient în crizele actuale care impun o reacție civilo-militară la mai multe niveluri; consideră necesară, prin urmare, dezvoltarea în continuare a relației actuale dintre NATO și UE, printr-o integrare mai bună, instituind structuri comune permanente de cooperare, respectând în același timp natura independentă și autonomă a ambelor organizații și neexcluzând participarea tuturor membrilor NATO și a tuturor statelor membre UE care doresc să fie implicate;
20. îndeamnă Turcia să nu mai îngreuneze cooperarea dintre UE și NATO;
21. invită UE, în cadrul procesului de elaborare a unei Cărți Albe privind securitatea și apărarea europeană, să evalueze, de asemenea, coerența operațiunilor externe ale Europei, în special în ceea ce privește cooperarea cu alți parteneri internaționali în zonele de criză;
Cooperarea dintre NATO și UE în probleme de securitate și apărare
22. salută călduros inițiativa franceză cu privire la o revenire oficială la structurile militare ale NATO, precum și eforturile Președinției franceze din cadrul Consiliului UE de a aduce mai aproape forțele UE și ale NATO, ca o reacție la noile provocări de securitate; salută eforturile Președinției franceze care au drept scop adoptarea unor inițiative concrete pentru exploatarea în comun a capacităților de apărare europene; salută, de asemenea, abordarea, care a devenit recent pozitivă, a Statelor Unite ale Americii în ceea ce privește consolidarea capacităților de apărare ale UE;
23. îndeamnă statele membre ale ambelor organizații să adopte o atitudine mai flexibilă, orientată către obiective și pragmatică în punerea în aplicare a parteneriatului UE-NATO; sprijină, prin urmare, propunerea guvernului francez privind stabilirea unor contacte sistematice între secretarii generali ai NATO și ai Consiliului UE, în special pentru a evita confuziile în situațiile în care UE și NATO operează împreună în diverse misiuni urmărind același scop comun, pe același teren, ca în Kosovo și Afganistan;
24. subliniază faptul că UE este un partener esențial al NATO în ceea ce privește strategiile care permit NATO să iasă din zonele de conflicte complexe, pe baza combinației sale specifice de instrumente disponibile: operațiunile civile, sancțiunile, ajutorul umanitar, politicile de dezvoltare și comerciale, precum și dialogul politic; prin urmare, invită statele membre ale Uniunii care sunt, de asemenea, membre NATO să-și dubleze eforturile în vederea stabilirii unui cadru pentru o cooperare integrată între NATO și UE, în așteptarea ratificării Tratatului de la Lisabona;
25. recunoaște importanța vitală a îmbunătățirii procesului de punere în comun a informațiilor de către aliații NATO și partenerii UE;
26. observă că cetățenii UE sprijină misiunile care au scopul de a ușura suferința umană în zonele de conflict; observă că cetățenii sunt insuficient informați cu privire la misiunile UE și NATO și la scopurile acestora; prin urmare, invită UE și NATO să informeze mai eficient populația cu privire la misiunile lor și la rolul pe care aceste misiuni îl au în crearea securității și stabilității la nivel mondial;
27. observă că, pentru a-și consolida cooperarea, atât NATO, cât și Uniunea Europeană ar trebui să se concentreze pe consolidarea capacităților lor de bază, pe îmbunătățirea interoperabilității și pe coordonarea doctrinelor, a planificărilor, a tehnologiilor, a echipamentelor și a metodelor lor de instruire;
Comandamentul operațional al UE
28. sprijină înființarea unui comandament operațional al UE, în apropiere de principalele instituții ale UE, sub autoritatea Secretarului General al Consiliului/Înaltului reprezentant, având drept mandat planificarea și desfășurarea operațiunilor militare PESA;
29. subliniază că experiența UE în ceea ce privește operațiunile demonstrează că planificarea și capacitatea de comandă permanente în cazul operațiunilor UE ar spori eficiența și credibilitatea acestor operațiuni; subliniază faptul că acest comandament operațional al UE propus oferă soluția la această problemă; reamintește că, având în vedere accentul pus pe dimensiunea civilo-militară a UE, o astfel de structură nu s-ar suprapune cu niciuna existentă deja; reamintește, în plus, că sediul NATO are drept obiectiv principal planificarea militară, în timp ce UE dispune de expertiză în planificarea și desfășurarea unor operațiuni civile, militare și civilo-militare, pe care niciun alt actor mondial nu este capabil în momentul actual să le desfășoare cu succes;
30. subliniază faptul că acest comandament operațional al UE ar completa structurile actuale de comandă ale NATO și nu ar submina integritatea transatlantică a NATO;
31. propune ca, de comun acord cu NATO, fiecare stat membru al UE care este membru NATO să identifice forțele care pot fi desfășurate doar pentru operațiunile UE, pentru a împiedica ca această desfășurare să fie blocată de membrii NATO care nu sunt state membre ale UE; consideră că ar trebui evitată duplicarea în cazul recurgerii la aceste forțe;
Capacitățile și cheltuielile militare
32. consideră că utilizarea acelorași rezerve naționale de resurse umane și de capacități constituie provocarea comună a UE și a NATO; invită UE și NATO să se asigure că aceste resurse limitate sunt utilizate pentru capacitățile cele mai adecvate pentru a face față dificilelor provocări ale prezentului, evitând dublarea activităților și încurajând coerența; consideră că transportul aerian strategic, un exemplu special de activ operațional care este relativ rar utilizat și costisitor, ar trebui să reprezinte o șansă pentru cooperarea dintre statele membre ale UE și NATO; invită statele membre ale UE să își unească, să împărtășească și să dezvolte împreună capacitățile militare pentru a evita pierderile, pentru a crea economii de scară și pentru a consolida baza tehnologică și industrială europeană de apărare;
33. consideră că, pe lângă necesitatea utilizării mult mai eficiente a resurselor militare, necesitatea unor investiții sporite în apărare realizate de statele membre ale UE este esențială pentru interesele securității europene; solicită o creștere semnificativă a proporției costurilor comune în cadrul fiecărei operațiuni militare a NATO și UE; ia act de diferențele semnificative atât în ceea ce privește scara, precum și eficiența dintre cheltuielile în materie de apărare ale membrilor europeni ai NATO, pe de o parte, și SUA, pe de altă parte; invită UE să se angajeze la o distribuire mai echitabilă a sarcinilor globale; de asemenea, invită SUA să dea dovadă de mai multă disponibilitate în a-și consulta aliații europeni cu privire la chestiuni legate de pace și securitate;
34. recunoaște potențiala contribuție importantă a Agenției europene pentru apărare, consolidată prin Tratatul de la Lisabona, în vederea realizării unor achiziții publice rentabile și a unei interoperabilități consolidate a armamentelor;
Compatibilitatea dintre apartenența la NATO și la UE
35. insistă ca toate statele membre, fără discriminare, să fie prezente la reuniunile comune UE-NATO; subliniază că unitatea valorilor și a planurilor de securitate este un factor esențial în garantarea păcii, stabilității și prosperității europene;
36. propune ca aliații NATO care candidează la statutul de membru al UE să fie mai implicați în activitatea PESA și a Agenției europene de apărare;
37. ia act de faptul că este esențial să se soluționeze problema compatibilității dintre statutul de nemembru al UE și cel de membru al NATO, precum și dintre statutul de nemembru NATO și cel de membru al UE, pentru a nu constitui un obstacol în calea funcționării cooperării UE-NATO;
38. regretă, în special, că problema cipriotă continuă să afecteze grav evoluția cooperării dintre UE și NATO;
39. încurajează Ciprul, în calitate de stat membru al UE, să își revizuiască poziția politică cu privire la aderarea sa la Parteneriatul pentru Pace și invită statele membre ale NATO să nu recurgă la dreptul de veto pentru a împiedica statele membre ale UE să devină membre NATO;
40. salută faptul că, la reuniunea la vârf a NATO de la București, aliații au apreciat contribuția unei Europe mai capabile și mai puternice, precum și faptul că Alianța și-a reconfirmat angajamentul privind continuarea extinderii; constată că, pentru țările incluse în politica de vecinătate europeană și având în vedere dezvoltarea lor democratică, precum și dezvoltarea statului de drept, politica unei perspective europene și, prin urmare, proiectul Parteneriatului estic este de o importanță vitală;
41 . consideră că, în ceea ce privește viitoarele extinderi ale NATO, fiecare caz ar trebui studiat în funcție de propriile caracteristici; totuși, ținând seama de interesele de securitate europene, acesta s-ar opune extinderii organizației pentru a include orice țară în care aderarea nu se bucură de sprijinul populației sau în care există diferende teritoriale grave nesoluționate cu țările învecinate;
42 . observă că, pentru mulți vecini ai UE, statutul de membru atât al NATO, cât și al UE reprezintă obiective realiste și compatibile, chiar dacă sunt pe termen lung;
43 . consideră că, dacă și în momentul în care Rusia va deveni o țară cu adevărat democratică, profunzimea cooperării dintre aceasta și UE ar putea să ajungă la niveluri fără precedent; prin urmare, invită Rusia să se transforme într-o adevărată democrație, care să respecte statul de drept și să elimine toate practicile care implică utilizarea violenței ca mijloc de atingere a scopurilor politice; observă că acordurile bilaterale de securitate propuse recent de Rusia ar șubrezi în mod semnificativ integritatea arhitecturii de securitate a UE și ar constitui, de asemenea, un factor de dezbinare în relația dintre UE și SUA;
44. așteaptă cu interes oportunitățile pe care le va oferi reuniunea aniversară la vârf a NATO ce urmează să aibă loc la Strasbourg și Kehl cu ocazia împlinirii a 60 de ani de la înființare pentru reînnoirea Alianței și consolidarea relațiilor sale cu Uniunea Europeană;
°
° °
45. încredințează Președintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluție Consiliului, Comisiei, parlamentelor statelor membre NATO și ale statelor membre UE, Adunării Parlamentare a NATO și Secretarilor - Generali ai ONU, NATO, Organizației pentru securitate și cooperare în Europa și Consiliului Europei.
EXPUNERE DE MOTIVE
„...Indiferența ... este în avantajul agresorului, niciodată al victimei sale,
a cărei durere sporește atunci când se simte uitată.
Prizonierul politic în celula sa, copiii flămânzi,
refugiații fără adăpost - a nu răspunde suferințelor lor,
a nu le ușura singurătatea oferindu-le o rază de speranță
înseamnă a-i exila din memoria umanității.
Negându-le umanitatea, ne-o trădăm pe a noastră.”
Elie Wiesel, supraviețuitor al Holocaustului .
În ziua dinaintea ocupării regiunii sudeților de către naziști acum 70 de ani, primul ministru Chamberlain s-a întors în Regatul Unit după întâlnirea sa cu Hitler fluturând documentul Acordului de la München: „Cred că va fi pace în timpurile noastre.”
A-ți face iluzii poate fi mortal.
Când reflectăm asupra unor chestiuni vitale privind securitatea noastră și în special când elaborăm orientări destinate acestora, ar trebui să fim vizionari și suficient de independenți pentru a ne libera de interesele particulare.
La începutul secolului XXI, lumea se confruntă cu numeroase probleme în materie de securitate, noi și vechi, care amenință existența multor oameni și provoacă mari suferințe umane.
Uniunea Europeană are o posibilitate și o datorie unică de a contribui la stabilitatea mondială.
În ultimul deceniu, prin dezvoltarea PESA, UE a dobândit o largă panoplie de instrumente civile și militare pentru a-și îndeplini acest rol și a început să trimită misiuni în diferite părți ale globului.
În timp ce UE s-a arătat a fi un actor global prin dezvoltarea misiunilor PESA, acestea sunt în mare parte de natură civilă, concentrându-se pe prevenirea conflictelor și gestionarea situației post-conflictuale.
Iată de ce cooperarea și sinergia UE-NATO sunt vitale în urmărirea obiectivului comun de promovare a păcii și stabilității în arena internațională.
Merită reamintit faptul că Alianța rămâne principalul cadru de apărare colectivă în Europa, având în vedere că 94% din populația UE locuiește în state membre ale NATO și că majoritatea statelor membre UE sunt membri NATO.
Există, prin urmare, în mod necesar, o marjă largă de complementaritate în relația dintre UE și NATO.
O complementaritate care, cu toate acestea, este deseori subminată, atât de obstacole tehnice, cât și politice.
Scopul acestui raport este, prin urmare, de a propune soluții orientate spre viitor pentru o relație UE-NATO reînnoită, capabilă de a soluționa în mod eficace problemele de securitate actuale.
Prima problemă care ar trebui soluționată o reprezintă limitările existente în cadrul UE privind constituirea unei misiuni de gestionare a crizelor.
În prezent, UE nu dispune de o structură permanentă de planificare și comandă.
UE are trei opțiuni pentru alegerea unui comandament operațional pentru misiunile sale de management al crizei.
Prima este de a alege dintre cele cinci cartiere generale disponibile pentru UE, ceea ce implică întârzieri considerabile și pierderi în eficiență în capacitatea de reacție a UE la o situație de urgență.
A doua este utilizarea Comandamentului Suprem al Puterilor Aliate din Europa (SHAPE) în conformitate cu acordurile „Berlin plus”, ceea ce implică negocieri UE-NATO și organizarea unui lanț de comandă ad hoc (în cazul operațiunii Althea, negocierile UE-NATO au durat peste 8 luni).
Această opțiune, face, prin urmare, imposibilă o reacție rapidă.
În sfârșit, a treia este utilizarea centrului de operațiuni al UE de la Bruxelles, însă doar în cazul în care celelalte două nu sunt disponibile pentru operațiune.
Centrul de operațiuni al UE nu este o structură permanentă.
Acesta poate fi activat în termen de 5 zile și poate atinge capacitatea maximă în termen de 20 de zile pentru operațiuni incluzând până la 2 000 de soldați.
Problema este că procesul de activare al centrului de operațiuni necesită activitatea Statului Major Militar al UE (EUMS), care este, prin urmare, indisponibil pentru activități importante de stat major, precum planificare strategică pentru intervenții în situații de criză, planificare militară strategică pentru situații de urgență etc. Aceste inconveniente afectează și limitează în mod serios eficacitatea și credibilitatea operațiunilor UE.
În scopul soluționării situației create de constrângerile actuale, cauzate de diferitele opțiuni pe care UE le are la dispoziție în privința comandamentului operațional, pentru a putea reacționa într-o situație de criză, acest raport sugerează crearea unui comandament operațional al UE.
În scopul unei eficacității și a unei coordonării maxime, acest comandament ar trebui să fie amplasat la Bruxelles, sub autoritatea Secretarului General al Consiliului/Înaltul Reprezentant pentru politica externă și de securitate comună.
Acest lucru va permite traducerea și comunicarea eficace către liderii politici a implicațiilor militare pe care le au opțiunile și deciziile politice.
Trebuie însă evidențiat faptul că, în timp ce comandamentul NATO servește în principal activităților de planificare militară, atenția UE este concentrată în special pe operațiunile cu caracter comun civil-militar precum și cu caracter civil.
UE este singurul actor global capabil să desfășoare operațiuni încununate cu succes în acest domeniu.
În al doilea rând, utilizarea ineficientă a capacităților militare afectează funcționarea atât a operațiunilor PESA, cât și a NATO.
Cele 27 de state membre cheltuiesc împreună 200 de miliarde de euro pentru apărare, însă în ciuda acestor resurse militare, europenii nu au nici pe departe suficienți soldați care dispun de competențele necesare.
Statele membre au un efectiv militar de aproape 2 milioane, însă UE abia poate trimite și menține la nivel global 60 000 de soldați.
Prin urmare, este vital și chiar o condiție prealabilă ca, pentru o cooperare eficientă UE-NATO, statele membre să utilizeze mai bine resursele militare ale acestora.
Este o realitate tristă faptul că membrii europeni ai NATO nu își asumă o parte echitabilă a responsabilităților, nici în privința cheltuielilor, nici în privința resurselor umane.
Acest raport solicită schimbarea acestei situații, pentru că SUA nu ar trebui să fie partenerul din Alianță care contribuie cel mai mult în ceea ce privește costurile.
În al treilea rând, anumite dispute dintre membri NATO și UE, cum ar fi cele legate de participarea Ciprului la reuniunile UE-NATO și cooperarea cu Turcia în operațiunile UE-NATO, au constituit obstacole majore în calea unei cooperări efective între Alianță și UE.
Compatibilitatea dintre cele două organizații ar beneficia de pe urma unui angajament comun care să permită ca toate statele membre UE să fie prezente la reuniunile comune UE-NATO.
La fel de importantă este acordarea cel puțin a statutului de membri asociați ai Agenției europene de apărare aliaților NATO care candidează să adere la UE.
Aceștia ar trebui să fie integrați mai bine în structurile PESA.
Numai prin eliminarea tensiunilor dintre NATO si statele membre UE se va putea ajunge la o cooperare eficientă între UE și NATO.
În final, este imposibil să se ignore rolul Rusiei atunci când se ia în considerare viitorul relațiilor UE-NATO.
Recenta criză din Georgia a demonstrat, din nefericire, voința Rusiei de a duce o politică externă agresivă și destabilizatoare.
În lumina acestor evenimente și a propunerii Rusiei referitoare la un nou „pact de securitate”, UE ar trebui să-și prezinte în mod clar poziția, potrivit căreia, chiar dacă este foarte de dorit ca dialogul cu Rusia asupra securității europene să rămână deschis, aceasta nu va accepta niciun plan în baza căruia se intenționează, în scopul urmăririi unor interese de securitate unilaterale, ocolirea sau punerea în discuție a arhitecturii actuale a securității europene, bazată pe protejarea libertăților democratice de către alianța transatlantică.
Notă finală
Unele dintre ideile conținute în acest raport ar putea să nu fie aplicabile în viitorul apropiat, dar trebui să privim spre viitor pe un termen mai lung decât cel al următoarelor alegeri.
Ne-am înșela pe noi înșine dacă am crede că natura umană s-a schimbat în bine în decursul ultimelor milenii.
Ființa umană dorește în continuare să-și exercite puterea asupra semenului său, atât la nivel individual cât și colectiv, adesea cu rezultate dezastruoase pentru binele comun.
Numai democrațiile mature pot încerca să limiteze această tendință umană și să canalizeze eforturile noastre individualiste pentru a servi binelui comun.
Chiar și cele mai avansate democrații sunt încă departe de societatea ideală, însă singurul remediu pentru deficiențele democrațiilor noastre este mai multă democrație!
UE reprezintă un succes fără precedent în istoria umanității, în care oamenii încearcă să vadă într-un „străin” o altă ființă umană, un partener în locul unui competitor.
Suntem pe cale de a constitui, treptat, o echipă umană la scară mondială, „ une terre sans frontières”.
UE trebuie să acționeze, pentru că lumea din jur se schimbă mai rapid decât suntem noi, politicienii, capabili să reacționăm.
Lentoarea noastră are ca rezultat suferințe umane inutile, dar nu suntem capabili să ne dăm seama de aceasta decât atunci când suferința ne atinge în mod personal.
Avem nevoie să auzim strigătele din depărtare și să reacționăm.
Este datoria noastră morală și este în interesul nostru pe termen lung.
Nu ne-am dori să ne sară cineva în ajutor atunci când plângem?
Trebuie să fim foarte onești și să învățăm din istoria noastră plină de suferințe.
Mulțumită caracterului său de mozaic, UE nu împarte lumea în două, ca celelalte mari puteri, iar acest lucru îi acordă Uniunii o șansă unică pentru consolidarea păcii.
În realizarea acestei misiuni, competențele unui arbitru sau ale unui medic sunt esențiale, dar fără o capacitate militară, UE este precum un câine care latră, dar care nu are colți.
Dacă urmăm logica ce implică alinarea suferințelor umane, umanitatea ar trebui să dispună într-o zi de un cod de conduită obligatoriu, de a cărui respectare să se ocupe o armată mondială.
Nu dorim alte Ruande!
Un fel de forță a „căștilor albastre” transformată, sub egida unei Organizații a Națiunilor Unite schimbată în totalitate.
Această forță ar fi singura care ar avea la dispoziție arme nucleare.
La sfârșitul celui de-al doilea război mondial, nimeni nu ar fi putut prezice cât am progresat astăzi în Europa.
Același lucru este valabil și cu privire la viitor.
Ar trebui să avem încredere în capacitatea noastră de a depăși obstacolele, cel mai mare dintre ele fiind lipsa noastră de clarviziune.
Singura soluție pentru problemele la scară globală este o administrație mondială, însă o armată mondială nu se va constitui în timpul mandatelor mele...
Drumul pe care îl avem de parcurs este foarte lung, dificil și va constitui o luptă continuă, însă acest lucru este secundar; singurul lucru care contează este că ne îndreptăm în direcția cea bună.
Trebuie să depășim realitatea cotidiană a bătăliei politice și să ne inspirăm de la predecesorii noștri.
În timp ce războiul făcea ravagii în 1943, dl Jean Monnet a făcut un apel radical și, la acea vreme, nerealist, pentru unitatea europeană.
El avea convingerea sinceră că, așa cum spunea Lamartine, „Utopia nu este altceva decât un adevăr prematur.”
Dacă dorim să devenim lideri, trebuie să continuăm în acel spirit.
OPINIE MINORITARĂ
în conformitate cu articolul 48 alineatul (3) din Regulamentul de procedură
grupul GUE/NGL
Pe lângă faptul că este fără rezerve în favoarea unei cooperări strânse între Uniunea Europeană și un NATO cu un comportament din ce în ce mai agresiv, condamnăm acest raport în special deoarece:
· pledează pentru o cooperare sporită între NATO și UE prin îmbunătățirea acordurilor „Berlin plus”, care permit UE să recurgă la mijloacele și capacitățile NATO, pentru a permite celor două organizații să intervină în crize cu mijloace militare;
· pledează în favoarea unor structuri permanente de cooperare între UE și NATO;
· solicită dezvoltarea în continuare a capacităților militare existente ale UE și îndeamnă statele membre să investească mai mult în apărare;
· salută planul de acțiune pentru aderarea Georgiei și Ucrainei la NATO (cum se specifică în proiectul de raport);
· sprijină înființarea unui comandament operațional permanent al UE;
· pledează pentru amestecul deliberat și estomparea diferențelor dintre capacitățile civile și militare;
· declară că forțele nucleare strategice sunt și ar trebui să rămână garantul ultim al securității militare;
· se declară în favoarea așa numitelor intervenții umanitare;
solicităm:
· o UE civilă;
· separarea strictă dintre NATO și UE;
· eliminarea armamentului nuclear;
· utilizarea cheltuielilor militare în scopuri civile;
· desființarea NATO!
Semnătura:
Pflüger , Tobias
Meyer Pleite , Willy
Meijer , Erik
Flasarovà , Věra
Triantaphylides , Kyriacos
Adamou , Adamos
Pafilis , Athanasios
Pedro Guerreiro
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
21.1.2009
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
37
11
17
Membri titulari prezenți la votul final
Elmar Brok, Colm Burke, Philip Claeys, Véronique De Keyser, Giorgos Dimitrakopoulos, Michael Gahler, Maciej Marian Giertych, Ana Maria Gomes, Alfred Gomolka, Klaus Hänsch, Richard Howitt, Anna Ibrisagic, Jelko Kacin, Ioannis Kasoulides, Maria Eleni Koppa, Helmut Kuhne, Joost Lagendijk, Vytautas Landsbergis, Johannes Lebech, Willy Meyer Pleite, Francisco José Millán Mon, Annemie Neyts-Uyttebroeck, Raimon Obiols i Germà, Vural Öger, Justas Vincas Paleckis, Ioan Mircea Pașcu, Alojz Peterle, Tobias Pflüger, João de Deus Pinheiro, Mirosław Mariusz Piotrowski, Hubert Pirker, Bernd Posselt, Raül Romeva i Rueda, Libor Rouček, Christian Rovsing, Flaviu Călin Rus, Katrin Saks, José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra, Jacek Saryusz-Wolski, Marek Siwiec, Hannes Swoboda, István Szent-Iványi, Inese Vaidere, Geoffrey Van Orden, Ari Vatanen, Andrzej Wielowieyski, Zbigniew Zaleski, Josef Zieleniec
Membri supleanți prezenți la votul final
Andrew Duff, Árpád Duka-Zólyomi, Milan Horáček, Aurelio Juri, Gisela Kallenbach, Tunne Kelam, Yiannakis Matsis, Erik Meijer, Nickolay Mladenov, Doris Pack, Athanasios Pafilis, Adrian Severin, Jean Spautz, Csaba Sándor Tabajdi, Karl von Wogau
Membri supleanți (articolul 178 alineatul (2)) prezenți la votul final
Călin Cătălin Chiriță, Pierre Pribetich
