P6_TA(2007)0509
Definirea unui cadru pentru protecţia solurilor ***I
A6-0410/2007
Rezoluţia legislativă a Parlamentului European din 14 noiembrie 2007 privind propunerea de directivă a Parlamentului European şi a Consiliului de stabilire a unui cadru privind protecţia solului şi de modificare a Directivei 2004/35/CE ( COM(2006)0232 – C6-0307/2006 – 2006/0086(COD) )
(Procedura de codecizie: prima lectură)
Parlamentul European,
-
având în vedere propunerea Comisiei prezentată Parlamentului European şi Consiliului ( COM(2006)0232 ),
-
având în vedere articolul 251 alineatul (2) şi articolul 175 alineatul (1) din Tratatul CE, în temeiul cărora propunerea a fost prezentată de către Comisie ( C6-0307/2006 ),
-
având în vedere articolul 51 din Regulamentul său de procedură,
-
având în vedere raportul Comisiei pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară şi avizul Comisiei pentru industrie, cercetare şi energie, avizul Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală şi avizul Comisiei pentru afaceri juridice ( A6-0410/2007 ),
1.
aprobă propunerea Comisiei astfel cum a fost modificată;
2.
solicită Comisiei să îl sesizeze din nou, în cazul în care intenţionează să modifice în mod substanţial această propunere sau să o înlocuiască cu un alt text;
3.
încredinţează Preşedintelui sarcina de a transmite Consiliului şi Comisiei poziţia Parlamentului.
P6_TC1-COD(2006)0086
Poziţia Parlamentulu European adoptată în primă lectură la 14 noiembrie 2007 în vederea adoptării Directivei 2008/.../CE a Parlamentului European şi a Consiliului de stabilire a unui cadru privind protecţia solului ▐
(Text cu relevanţă pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE
având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene, în special articolul 175 alineatul (1),
având în vedere propunerea Comisiei
║
,
având în vedere avizul Comitetului Economic şi Social European
JO C 168, 20.7.2007, p.
29.
,
având în vedere avizul Comitetului Regiunilor
JO C 146, 30.6.2007, p.
34.
,
hotărând în conformitate cu procedura stabilită la articolul 251 din tratat
Poziţia Parlamentului European din 14 noiembrie 2007.
,
întrucât: (1)
Solul este în mod esenţial o resursă neregenerabilă prin aceea că ritmul degradării poate fi rapid, în timp ce procesele de formare şi regenerare sunt extrem de lente.
Este un sistem foarte dinamic care îndeplineşte numeroase funcţii şi joacă un rol crucial pentru activitatea umană şi pentru supravieţuirea ecosistemelor.
Aceste funcţii sunt producerea de biomasă, depozitarea, filtrarea şi transformarea elementelor nutritive şi a apei, găzduirea rezervorului biodiversităţii; solul îndeplineşte de asemenea rolul de platformă pentru majoritatea activităţilor umane; acesta furnizează materiile prime, ţine loc de rezevor de carbon şi serveşte la conservarea patrimoniului geologic şi arhitectural.
(2)
Degradarea solului sau îmbunătăţirile funciare au un impact major asupra altor arii de interes ale Comunităţii, cum ar fi
calitatea
apelor de suprafaţă şi a apelor subterane, sănătatea
şi viaţa
umană, schimbările climatice,
degradarea sau
protecţia naturii şi a biodiversităţii, precum şi siguranţa alimentară.
(3)
Solul este o resursă naturală de interes general aflată sub o presiune în creştere care se exercită asupra mediului şi care, în sine, trebuie protejată împotriva degradării.
Decizia nr.
1600/2002/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 22 iulie 2002 de stabilire a celui de-al Şaselea program comunitar de acţiune pentru mediu JO L 242, 10.9.2002, p.1.
are printre obiectivele sale protejarea resurselor naturale şi promovarea unei utilizări durabile a solului.
(4)
Comunicarea Comisiei către Parlamentul European şi Consiliu intitulată "Către o strategie tematică pentru protecţia solului" COM(2002)0179 .
identifică cele
zece
procese principale de degradare cărora le sunt expuse solurile din UE.
Acestea sunt eroziunea, reducerea materiei organice, contaminarea, salinizarea, tasarea, pierderea biodiversităţii solului, impermeabilizarea,
deşertificarea
, alunecările de teren şi inundaţiile.▐
(5)
Gradul de variaţie a solului este foarte mare în cadrul Comunităţii şi există diferenţe enorme în ceea ce priveşte starea sa structurală, fizică, chimică şi biologică, atât în cadrul diverselor profile de sol, cât şi între soluri.
Ar trebui să se ţină seama de aceste condiţii şi nevoi variate din cadrul Comunităţii, deoarece acestea necesită soluţii specifice diferite pentru
a rezolva problema legată de degradarea solului.
(6)
Legislaţia comunitară, spre exemplu în domeniul deşeurilor, al substanţelor chimice, al prevenirii şi controlului poluării industriale, al schimbărilor climatice, al apei, precum şi al agriculturii şi dezvoltării rurale,
contribuie deja la protejarea solului şi poate completa acest cadru
, furnizând principii şi obiective comune având drept scop protejarea şi utilizarea durabilă a solului în Comunitate.
▐
(7)
Obiectivul prezentei directive este de a asigura protecţia solului, pe baza unor
obiective comune şi cu respectarea legislaţiei naţionale şi comunitare existente, în vederea folosirii solului în mod durabil, astfel încât să se poată satisface nevoile ecologice, economice şi sociale ale generaţiei actuale şi ale generaţiilor viitoare.
(8)
Un cadru comun
va permite
statelor membre
şi autorităţilor regionale şi locale să-şi protejeze solurile fără o denaturare a
concurenţei între agenţii economici.
În acelaşi timp, acesta va oferi garanţii şi transparenţă în cadrul pieţei interne a solurilor în statele membre.
Un astfel de cadru ar trebui adoptat pe baza unei analize generale a stării solului şi a măsurilor deja adoptate în statele membre.
(9)
Întrucât
degradarea solului poate avea repercusiuni grave asupra
naturii
,
a ▐apei, a siguranţei alimentare, a schimbărilor climatice, a agriculturii şi a ▐sănătăţii umane
şi deoarece, în ciuda legislaţiei comunitare existente, este probabil că degradarea solului se va intensifica, este nevoie de o directivă care să permită protecţia solului în toate statele membre, însă numai
în conformitate cu principiul subsidiarităţii, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din tratat.
În conformitate cu principiul proporţionalităţii, astfel cum este enunţat în respectivul articol, prezenta directivă nu depăşeşte ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv.
(10)
Anumite politici sectoriale fiind în măsură fie să accentueze, fie să atenueze procesele de degradare a solurilor, este necesar ca aspectele de protecţie a solurilor să fie integrate într-o măsură mai mare în aceste politici.
Prezenta directivă ar trebui să dispună ca statele membre să identifice şi să evalueze efectele acestor politici asupra prevenirii proceselor de degradare şi asupra protejării funcţiilor solului.
(11)
Agricultura a avut dintotdeauna o contribuţie pozitivă la menţinerea structurii şi a caracteristicilor solului şi reprezintă un mecanism indispensabil pentru păstrarea calităţii organice a acestuia, precum şi pentru conservarea stratului vegetal şi evitarea deşertificării.
(12)
Revizuirea la jumătatea perioadei a politicii agricole comune ar trebui să stabilească măsuri-ţintă, menite să menţină şi să îmbunătăţească fertilitatea solului, conţinutul de materie organică şi capacitatea de sechestrare a carbonului.
(13)
Pentru a evita orice suprapunere cu legislaţia în vigoare în domeniul agriculturii şi al mediului şi ţinând seama de principiul subsidiarităţii legat de punerea în aplicare a eco-condiţionalităţii, fiecare stat membru ar trebui să poată decide punerea în aplicare a ecocondiţionalităţii, în conformitate cu propria climă, agricultură şi caracteristici ale solului.
(14)
Spre deosebire de aer şi de apă, solul se află în general în proprietate privată în Comunitate.
Totuşi, acesta este o resursă de interes comun care trebuie protejată pentru viitoarele generaţii.
Astfel, din motive de interes public, utilizatorii de terenuri
ar trebui încurajaţi
să ia măsuri de precauţie
pentru a preveni degradarea solului.
(15)
Fertilitatea solului este temelia vieţii.
Orice activitate agricolă trebuie să aibă ca scop conservarea şi îmbunătăţirea acestei fertilităţi.
(16)
Impermeabilizarea
este o problemă din ce în ce mai îngrijorătoare, deoarece poate inhiba funcţiile solului care furnizează servicii vitale pentru activităţile umane şi pentru supravieţuirea ecosistemelor, fără a contribui la dezvoltarea durabilă în conformitate cu Strategia revizuită a UE de dezvoltare durabilă, adoptată de Consiliul European din 15/16 iunie 2006
.
Această situaţie impune folosirea solului într-un mod mai durabil.
Astfel,
sunt necesare măsuri adecvate de limitare a impermeabilizării solului
cauzate de unele proiecte de dezvoltare care este posibil să compromită semnificativ funcţiile solului şi care nu contribuie la realizarea obiectivului dezvoltării durabile.
Statele membre ar trebui să instituie stimulente pentru dezvoltarea spaţiilor industriale şi urbane în zonele deja utilizate în scopuri industriale şi urbane şi ar trebui să limiteze folosirea spaţiilor verzi.
Statele membre ar trebui, de asemenea, să se asigure că normele de reglementare a amenajării teritoriului favorizează reabilitarea şi ar trebui să aibă în vedere instituirea unor proceduri accelerate de autorizare a planificărilor de reabilitare.
În cazurile în care este probabil ca fenomenul
de impermeabilizare să apară
în astfel de circumstanţe,
statele membre ar trebui
să garanteze atenuarea efectelor acestuia, de exemplu dezvoltând
tehnici de construcţie şi drenare care să permită conservarea unui număr cât mai mare din funcţiile solului,
şi că nu cauzează efecte negative asupra mediului înconjurător care să depăşească avantajele obţinute.
(17)
Acidificarea solului este o problemă importantă în anumite regiuni ale Comunităţii, care trebuie abordată.
De aceea, este necesar ca statele membre să adopte măsuri adecvate pentru a se asigura că practicile necorespunzătoare de utilizare a terenurilor nu duc la scăderea pH-ului solului.
În acelaşi timp, însuşirile solurilor care sunt în mod natural acide (de ex. turbăriile) sau care reprezintă habitate naturale specifice nu ar trebui schimbate.
(18)
O politică specifică şi eficientă de protecţie a solului
necesită obiective comune de protejare a solului.
Totuşi, în acelaşi timp, statele membre şi autorităţile regionale şi locale trebuie să fie capabile să ia măsuri la un nivel şi o scară corespunzătoare, precum şi să identifice zonele prioritare pe baza cunoştinţelor ştiinţifice privind caracteristicile solului, procesele de degradare a solului şi circumstanţele economice, sociale şi de mediu.
Este necesar să se facă un schimb eficient de informaţii în domeniul cunoştinţelor ştiinţifice de vârf din statele membre, al celor mai bune practici pentru identificarea zonelor prioritare şi al codurilor de bune practici.
▐
19)
Programele
de măsuri
şi codurile de bune practici
ar trebui să ţină seama de impactul social şi economic al măsurilor avute în vedere; acestea ar trebui revizuite periodic şi pot să se bazeze pe obligaţii, planuri şi programe deja instituite în conformitate cu legislaţia
şi mecanismele de finanţare comunitare
sau cu acordurile internaţionale.
(20)
Prezenta directivă ar trebui să contribuie la stoparea deşertificării
şi a declinului
biodiversităţii,
precum şi la atenuarea schimbărilor climatice şi la adaptarea la acestea, toate constituind probleme de mediu la nivel internaţional, cu un puternic impact local şi regional, în cadrul cărora degradarea solului joacă un rol semnificativ; de asemenea, aceasta ar trebui
să promoveze cooperarea pentru punerea în aplicare a Convenţiei ONU pentru combaterea deşertificării, a Convenţiei privind diversitatea biologică,
a Convenţiei-cadru privind schimbările climatice şi a Protocolului de la Kyoto,
la care Comunitatea este parte, şi va îmbunătăţi punerea în aplicare a acestor acorduri internaţionale de mediu.
(21)
În concordanţă cu principiul prevenirii stabilit în articolul 174 din Tratatul CE, prezenta directivă ar trebui să contribuie la prevenirea şi reducerea introducerii de substanţe periculoase în sol pentru a evita contaminarea solului şi a păstra funcţiile acestuia.
(22)
Industrializarea din trecut şi practicile manageriale deficiente sau neadecvate au lăsat Comunităţii o moştenire de sute de mii de amplasamente contaminate care reclamă o strategie comună pentru gestionarea contaminării istorice a solului pentru a preveni şi atenua efectele nocive asupra sănătăţii umane şi a mediului.
(23)
Pentru a reuşi să prevină şi să limiteze riscurile la adresa sănătăţii umane şi a mediului generate de contaminarea solului,
trebuie să se acorde prioritate identificării şi reabilitării amplasamentelor
care, în conformitate cu evaluarea
realizată de statele membre
, prezintă un risc semnificativ în acest sens.
Statele membre ar trebui să instituie un proces, care să includă un calendar, pentru evaluarea riscurilor, identificarea amplasamentelor, informarea publicului, informarea cumpărătorilor potenţiali în cazul tranzacţiilor cu terenuri, stabilirea priorităţilor şi finanţarea reabilitării.
Acest proces ar trebui să prevină orice suprapunere cu legislaţia naţională şi comunitară în vigoare şi ar trebui să adauge cerinţe suplimentare doar dacă legislaţia în vigoare este insuficientă, în conformitate cu evaluarea statului membru.
Este nevoie de un schimb aprofundat de informaţii pentru a promova cele mai bune practici în materie de evaluare a riscului, identificare, informare a publicului şi reabilitare.
▐
(24)
Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale şi se conformează principiilor recunoscute, în special, de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
Aceasta urmăreşte, în special, să promoveze integrarea în politicile Comunităţii a unui nivel înalt de protecţie a mediului, în concordanţă cu principiul dezvoltării durabile astfel cum acesta este stabilit în articolul 37 a Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
(25)
Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentei directive ar trebui adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competenţelor de executare conferite Comisiei.
JO L 184, 17.7.1999, p.
23.
Decizie modificată ultima dată prin Decizia 2006/512/CE (JO L 200, 22.7.2006, p.11).
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Capitolul I
Dispoziţii generale
Articolul 1
Obiectul şi domeniul de aplicare
(1)
Scopul prezentei directive este acela de a institui
un cadru pentru protecţia
şi utilizarea durabilă a
solului,
ţinând cont de necesitatea de a preveni degradarea solului, în special din cauza schimbărilor climatice, de a reduce consecinţele acestora şi de a reface sau reabilita solurile degradate, având în vedere condiţiile specifice legate de amplasare şi recunoscând faptul că solul, ca şi apa, reprezintă, o resursă comună a umanităţii, un ecosistem, o resursă neregenerabilă şi o platformă
pentru următoarele funcţii ecologice, economice, sociale şi culturale:
a)
o bază pentru viaţă şi biodiversitate
;
b)
depozitarea,
asigurarea unei zone tampon
, filtrarea şi transformarea nutrienţilor, a substanţelor şi a apei
şi conservarea resurselor de apă de suprafaţă şi subterane;
c)
o bază pentru producţia de biomasă în agricultură şi silvicultură;
d)
mediu fizic şi cultural pentru om şi activităţile umane,
inclusiv pentru oraşe, infrastructură, recreere şi alte forme de utilizare publică şi economică;
e)
zăcământ
de materii prime;
f)
rezervor de carbon;
g)
arhivă a patrimoniului geologic,
cultural, geomorfologic
şi arheologic.
În acest scop, directiva prevede măsuri de prevenire
şi control
a degradării
grave
a solului
care poate fi evitată
,
degradare provocată
de o gamă largă de activităţi umane
, ţinând cont, de asemenea, şi de cauzele naturale
care compromit capacitatea solului de a-şi îndeplini funcţiile respective.
Directiva prevede măsuri de îmbunătăţire a caracteristicilor şi funcţiilor solului, acolo unde este cazul.
Aceste
măsuri includ atenuarea efectelor acestor procese, precum şi refacerea şi reabilitarea solurilor degradate, astfel încât să li se redea un nivel de funcţionalitate compatibil cel puţin cu utilizarea lor actuală şi utilizarea autorizată
durabilă
în viitor.
(2)
Prezenta directivă se aplică solurilor care formează stratul superior al scoarţei terestre,
inclusiv componentele în stare lichidă şi gazoasă, cu condiţia ca acesta să îndeplinească funcţiile prevăzute la alineatul (1).
(3)
Prezenta directivă nu se aplică suprafeţelor pentru care, înainte de
... *
Data intrării în vigoare a prezentei directive
.
, în colaborare cu autorităţile competente, s-au luat decizii de reabilitare sau reabilitarea a fost încheiată, astfel încât aceste terenuri să nu reprezinte riscuri semnificative la adresa sănătăţii umane şi a mediului înconjurător.
Articolul 2 Definiţii
În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiţii:
1.
"impermeabilizare" înseamnă acoperirea permanentă a suprafeţei solului cu un material impermeabil;
2.
"substanţe periculoase" înseamnă substanţe sau preparate în sensul Directivei 67/548/CEE a Consiliului
din 27 iunie 1967 privind apropierea actelor cu putere de lege şi a actelor administrative referitoare la clasificarea, ambalarea şi etichetarea substanţelor periculoase
JO 196, 16.8.1967, p. l.
Directivă modificată ultima dată prin Directiva 2006/121/CE a Parlamentului European şi a Consiliului (JO L 396, 30.12.2006, p.850).
şi al Directivei 1999/45/CE a Parlamentului European şi a Consiliului
din 31 mai 1999 privind apropierea actelor cu putere de lege şi a actelor administrative ale statelor membre referitoare la clasificarea, ambalarea şi etichetarea preparatelor periculoase
JO L 200, 30.7.1999, p.
1.
Directivă modificată ultima dată prin Regulamentul (CE) nr.
1907/2006 (JO L 396, 30.12.2006, p.1).
,
inclusiv substanţe care au proprietăţi persistente, bioacumulative şi toxice sau proprietăţi foarte persistente şi foarte bioacumulative, precum şi substanţele radioactive
,
care pot avea efecte nocive asupra sănătăţii umane, a mediului sau a funcţiilor solului prevăzute la articolul 1 alineatul (1);
3)
3
.
"acidificare" înseamnă o scădere a pH-ului solului, provocată de o activitate umană;
4)
4
.
"tasare" înseamnă un proces de densificare, în urma căruia permeabilitatea şi porozitatea totală şi de aeraţie sunt reduse, ducând la modificări grave şi pe termen lung a structurii solului;
5)
5
.
"soluri valoroase" înseamnă soluri care merită să fie protejate datorită caracteristicilor sau structurii lor specifice, datorită valorii lor deosebite din punct de vedere ecologic, cultural şi/sau istoric sau datorită utilizării lor;
6)
6
.
"zone prioritare care ar necesita protecţie specială" înseamnă zone în cazul cărora, datorită vulnerabilităţii provocate de tipurile de sol, condiţiile climatice şi practicile de gestionare a solului, există dovezi clare sau motive întemeiate de a suspecta că unul dintre procesele de degradare menţionate la articolul 8 s-a produs sau s-ar putea produce în viitor;
7)
7
.
"sol contaminat geogenic" înseamnă un sol în cazul căruia s-a confirmat prezenţa, provocată de surse geogenice, cum ar fi roca-mamă şi activitatea vulcanică, a unor substanţe, la un asemenea nivel încât statele membre consideră că solul prezintă riscuri semnificative pentru sănătatea umană sau mediu, ţinând seama de utilizarea actuală a solului şi de utilizarea autorizată în viitor;
8)
8
.
"utilizatori de terenuri" înseamnă persoane care acţionează direct sau indirect asupra solului sau care intenţionează sau solicită unei terţe părţi să efectueze activităţi care au un efect asupra solului;
9)
9
.
"patrimoniul geologic" include solul, obiectele şi procesele geomorfologice şi geologice;
10)
10
.
"sit contaminat" înseamnă un amplasament în cazul căruia s-a confirmat prezenţa pe sau în sol, provocată de activităţile umane, a unor substanţe periculoase, la un asemenea nivel încât statele membre consideră că solul prezintă riscuri semnificative pentru sănătatea umană sau mediu, ţinând seama de utilizarea actuală a solului şi de utilizarea autorizată pentru viitor;
11)
11
.
"reabilitare" înseamnă măsuri
:
a)
pentru eliminarea sau reducerea subtanţelor contaminante (măsuri de decontaminare),
b)
pentru prevenirea sau reducerea extinderii substanţelor contaminante, pe termen lung, fără a elimina substanţele contaminante (măsuri de protecţie),
c)
pentru eliminarea sau reducerea modificărilor dăunătoare care survin în caracteristicile fizice, chimice sau biologice ale solului;
12)
12
.
"măsuri de protecţie şi de limitare" înseamnă alte măsuri care previn sau reduc un risc la adresa sănătăţii umane sau a mediului înconjurător, în special restricţii de utilizare;
13)
13
.
"pierderea materiei organice" înseamnă o scădere persistentă a fracţiunilor organice din sol prin mineralizarea în CO
2
.
Articolul 3
Integrare
În elaborarea politicilor sectoriale care pot determina accelerarea sau reducerea semnificativă a proceselor de degradare a solului, statele membre identifică, descriu şi evaluează impactul acestor politici asupra proceselor în cauză, în special în domenii precum urbanismul şi amenajarea teritoriului, urbană şi regională, transportul, energia, agricultura, dezvoltarea rurală, silvicultura, extracţia materiilor prime, comerţul şi industria, politica produselor, turismul, schimbările climatice, mediul, natura şi peisajul.
Statele membre fac publice aceste elemente.
Dacă este cazul, statele membre depun toate eforturile pentru a integra măsurile sau politicile care conservă sau îmbunătăţesc funcţia solului de rezervor de carbon în viitoarele lor politici sau strategii privind solul, pe baza celor mai recente rezultate ale cercetării ştiinţifice şi a celor mai recente progrese tehnologice.
Articolul 4
Măsuri de precauţie
(1)
Statele membre garantează că orice proprietar de terenuri ale cărui activităţi ar putea compromite în mod durabil şi substanţial una sau mai multe dintre funcţiile solului prevăzute la articolul 1 alineatul (1) este obligat să ia măsuri proporţionale de precauţie, pentru a evita, a reduce sau a controla aceste efecte negative, în măsura în care acest lucru este rezonabil din perspectiva scopului pentru care terenul este utilizat şi a utilizării viitoare autorizate.
2.
În sensul alineatului (1) şi în termen de...*, statele membre elaborează coduri voluntare de bune practici în domeniul protecţiei solului pentru activităţile de la care se poate aştepta în mod rezonabil să compromită în mod semnificativ funcţiile solului menţionate la articolul 1 alineatul (1).
Aceste coduri de bune practici se pot baza pe coduri naţionale sau comunitare existente şi pot conţine elementele prevăzute în anexa I.
Până la...**, Comisia facilitează distribuirea şi schimbul de informaţii privind legislaţia sau codurile de bune practici deja existente în statele membre, în ceea ce priveşte protejarea funcţiilor menţionate la articolul 1 alineatul (1), inclusiv patrimoniul cultural, parcurile naturale şi zonele valoroase din punct de vedere geologic.
Articolul 5
Promovarea anumitor produse
Comisia promovează utilizarea anumitor produse care contribuie cel mai mult la menţinerea şi sporirea cantităţii de materie organică din sol şi la prevenirea deşertificării.
De asemenea, statele membre promovează folosirea îngrăşămintelor naturale şi a compostului, care sporesc fertilitatea şi activitatea biologică a solului.
Articolul 6
Impermeabilizarea
(1)
În scopul conservării funcţiilor solului menţionate la articolul 1 alineatul (1), statele membre adoptă măsuri
corespunzătoare
pentru a limita impermeabilizarea
şi pentru a reduce la minimum
efectele
acesteia, atât cât este necesar, în special atunci când un proiect de dezvoltare propus implică impermeabilizarea solului şi când:
a)
proiectul aparţine unui tip enumerat în anexa I sau anexa II la Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice şi private asupra mediului
JO L 175, 5.7.1985, p.
40.
Directivă modificată ultima dată prin Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European şi a Consiliului (JO L 156, 25.6.2003, p.
17).
şi necesită o evaluare în conformitate cu directiva respectivă;
b)
evaluarea indică faptul că este probabil ca impermeabilizarea să producă efecte care să compromită în mod semnificativ una sau mai multe dintre funcţiile solului enumerate la articolul 1 alineatul (1).
Acest lucru va permite
conservarea a cât mai multe dintre funcţiile solului.
(2)
Statele membre decid cu privire la măsurile adecvate, în special cele prevăzute la alineatul (3), ţinând seama de costurile şi beneficiile acestor măsuri.
(3)
Deoarece impermeabilizarea este un proces ireversibil, statele membre elaborează coduri de bune practici privind impermeabilizarea, care:
-
conservă bazinele hidrografice şi cursul natural al apelor;
-
previn creşterea riscului de inundaţii datorat impermeabilizării;
-
promovează accesul corespunzător la spaţii verzi în oraşele care se extind;
-
conservă structurile geomorfologice valoroase ale solului, peisajele şi zonele de coastă caracteristice;
-
conservă amplasamentele arheologice, peşterile preistorice şi amplasamentele istorice;
-
evită impactul vizual al industriilor extractive;
-
facilitează amenajarea spaţiilor urbane şi industriale în zonele afectate deja de amenajarea urbană şi industrială; şi
-
promovează investiţiile în terenurile industriale dezafectate.
Articolul 7
Metodologie
(1)
Starea solului se monitorizează ţinând seama de informaţiile disponibile şi, dacă este cazul, se generează noi informaţii prin utilizarea de noi tehnologii, precum GMES (Monitorizare globală pentru mediu şi securitate) şi INSPIRE
Directiva 2007/2/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 14 martie 2007 de instituire a unei infrastructuri pentru informaţii spaţiale în Comunitatea Europeană (JO L 108, 25.4.2007, p.
1)
.
.
În special, statele membre încurajează folosirea tehnologiilor digitale şi a cartografiei digitale.
(2)
Pentru identificarea zonelor prioritare în sensul articolului 8, statele membre se pot baza pe dovezi empirice deja existente sau pe modele.
În cazul în care se folosesc modele, trebuie depuse eforturi pentru a valida modelele prin compararea rezultatelor acestora cu date obţinute din măsurători, care nu au servit la elaborarea modelului.
La identificarea zonelor prioritare, statelor membre li se permite utilizarea de informaţii culese cu noile tehnologii menţionate la alineatul (1).
(3)
Determinarea scării de monitorizare este lăsată la aprecierea statelor membre.
Capitolul II
Prevenirea riscurilor, atenuarea şi refacerea
Secţiunea 1
Identificarea zonelor prioritare
Articolul 8
Identificarea zonelor
prioritare care necesită protecţie specială împotriva
eroziunii, reducerii materiei organice,
pierderii biodiversităţii solului
,
tasării, salinizării, alunecărilor de teren,
deşertificării sau acidificării.
(1)
Până la... *
Şapte ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive.
, statele membre identifică zonele
prioritare
de pe teritoriul lor ▐,
astfel cum sunt definite la articolul 2 punctul 6, care, potrivit estimărilor acestora, necesită protecţie specială împotriva unuia sau a mai multora
dintre următoarele procese de degradare a solului:
a)
eroziune▐;
b)
reducerea materiei organice▐;
c)
creşterea
densităţii aparente şi o scădere a porozităţii solului
(tasare)
;
d)
salinizare▐;
e)
alunecări de teren▐
;
f)
surpare;
g)
deşertificare;
h)
efectele negative produse asupra solului de schimbările climatice;
i)
pierderea biodiversităţii solului;
j)
acidificare.
În
acest scop,
statele membre
stabilesc nivelul administrativ şi unitatea geografică corespunzătoare, efectuează evaluări utilizând
,
atunci când este necesar, criteriile menţionate în anexa II şi informează cu privire la metodele de evaluare utilizate în conformitate cu procedura stabilită la articolul 19.
În identificarea acestor zone, statele membre
iau în considerare efectele acelor procese
de degradare a solului
în exacerbarea emisiilor de gaze cu efect de seră şi a deşertificării
, pierderea vieţii umane şi a bunăstării şi distrugerea patrimoniului cultural.
Statele membre iau în considerare practicile actuale de utilizare a terenurilor care urmăresc deja combaterea acestor procese de degradare.
(2)
Lista ▐zonelor identificate în conformitate cu alineatul (1) se face publică şi se revizuieşte cel puţin o dată la 10 ani.
(3)
Până la
... *
Patru ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive
.
, Comisia elaborează, în conformitate cu procedura de reglementare cu control menţionată la articolul 22 alineatul (3), orientări bazate pe cele mai bune practici, pentru definirea şi identificarea zonelor prioritare.
▐
Secţiunea 2
Stabilirea obiectivelor şi a programelor de acţiune
Articolul 9
Programe de măsuri pentru combaterea eroziunii, a degradării materiei organice, a tasării,a salinizării şi a alunecărilor de teren
(1)
În scopul conservării funcţiilor solului menţionate la articolul 1 alineatul (1), statele membre
garantează
,
la nivelul geografic şi administrativ pe care acestea îl consideră cel mai adecvat
,
că pentru zonele
prioritare
identificate în conformitate cu articolul
8
, ţintele de reducere a riscurilor
sunt formulate pentru a combate procesele de degradare şi sunt adoptate măsurile necesare, inclusiv programe integrate de protecţie teritorială şi programe de măsuri şi, dacă este cazul, obiective de refacere, atunci când există motive întemeiate pentru a suspecta că unul sau mai multe dintre procesele de degradare a solului s-a produs sau este pe cale să se producă într-un viitor apropiat,
un calendar de punere în aplicare a măsurilor respective şi o estimare a alocării mijloacelor private sau publice pentru finanţarea lor.
(2)
Pentru a preveni orice suprapunere a eforturilor depuse, programul de măsuri menţionat la alineatul (1) se poate baza pe obligaţiile, planurile şi programele deja instituite în conformitate cu legislaţia naţională sau comunitară, inclusiv cele instituite în conformitate cu politica agricolă comună, inclusiv anexa IV la Regulamentul (CE) nr.
1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune şi de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori
JO L 270, 21
.
10
.
2003, p.
1
.
Regulament modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr.
1276/2007 al Comisiei (JO L 284, 30
.
10.2007, p.
11).
şi în Regulamentul (CE) nr.
1698/2005 al Consiliului din 20 septembrie 2005 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR)
JO L 277, 21
.
10
.
2005, p.
1
.
Regulament modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr.
2012/2006 (JO L 384, 29
.
12.2006, p.
8).
, sau în conformitate cu acordurile internaţionale şi poate ţine seama de măsurile enumerate în anexa III a prezentei directive
.
(3)
Pentru întocmirea şi
punerea în aplicare a
programelor de măsuri în conformitate cu alineatul (1), statele membre
pot stabili o ordine de prioritate a acţiunilor, în funcţie de gravitatea procesului de degradare de pe teritoriul naţional şi de efectele acestei degradări asupra schimbărilor climatice şi a deşertificării.
Statele membre garantează că măsurile sunt eficiente din punct de vedere al costurilor şi realizabile din punct de vedere tehnic şi evaluează impactul acestora, inclusiv din punct de vedere al rentabilităţii, înaintea introducerii programelor de măsuri.
Statele membre informează, în cadrul procedurii prevăzute la articolul 19, cu privire la obiectivele stabilite în scopul conservării funcţiilor solului menţionate la articolul 1 alineatul (1) şi cu privire la măsurile luate în acest sens.
Alegerea măsurilor este lăsată la aprecierea statelor membre.
(4)
Pentru toate măsurile adoptate în conformitate cu alineatul (1), statele membre iau în considerare în mod corespunzător impactul social şi economic.
(5)
În cazul în care
zonele necesită o protecţie specială împotriva
unor procese simultane de degradare a solului, statele membre pot
stabili
obiective corespunzătoare de reducere a riscurilor ▐pentru toate riscurile identificate, împreună cu măsurile corespunzătoare pentru atingerea acelor obiective.
(6)
Programul de măsuri
ar trebui
elaborat
până la...
*
nouă ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive.
şi
pus în aplicare
până la ... **
10 ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive.
*.
Programul de măsuri
ar trebui
făcut public şi revizuit cel puţin o dată la cinci ani.
(7)
Statele membre în care există deja un act legislativ naţional specific pentru protejarea solurilor proprii beneficiază de o derogare de la obligaţiile prevăzute la prezentul articol, cu condiţia ca legislaţia acestora să asigure cel puţin un nivel echivalent de protecţie.
Articolul 10
Utilizarea solului în scopuri agricole
(1)
Fiecare stat membru, în funcţie de climă, caracteristicile solului şi agricultura sa, precum şi în conformitate cu cele mai bune practici de care dispune în domeniul agricol, poate decide cu privire la propria sa politică agricolă privind solul.
(2)
În ceea ce priveşte utilizarea solului în scopuri agricole, statele membre încurajează alegerea de culturi şi de metode sau programe de împădurire care au un efect benefic asupra materiei organice din sol şi asupra fertilităţii acestuia şi care pot preveni alunecările de teren şi deşertificarea.
(3)
Statele membre sprijină, de asemenea, practicile agricole care favorizează capacitatea solului de filtrare şi de reţinere a apei, în vederea prevenirii tasării şi a eroziunii.
(4)
Comisia şi statele membre promovează şi exploatează cercetarea, în special în ceea ce priveşte funcţiile diverselor culturi în contextul schimbărilor climatice şi al capturii de carbon, cu scopul de a integra aceste cunoştinţe ştiinţifice în procesul de elaborare a politicii în domeniul solului
.
(
5) Utilizarea compostului este încurajată în scopul menţinerii fertilităţii solului, creşterii nivelurilor de materie organică din sol şi luptei împotriva eroziunii.
În acest scop, statele membre adoptă standarde de calitate pentru compost.
(6)
Până la
... *
Doi ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive.
, Comisia prezintă o propunere de directivă privind deşeurile biologice, în vederea stabilirii unor standarde de calitate pentru utilizarea biodeşeurilor ca agent de ameliorare a solului.
(7)
În cadrul elaborării standardelor de eco-condiţionalitate şi al măsurilor agroecologice în cadrul dezvoltării rurale orientate spre protejarea solului în zonele identificate în conformitate cu articolul 8, se iau în considerare posibilele sarcini şi eforturi conexe.
Capitolul III
Contaminarea solului
Secţiunea 1
Identificarea şi inventarierea
Articolul 11
Identificarea şi inventarierea amplasamentelor contaminate
(1)
Pentru a conserva funcţiile solurilor prevăzute la articolul 1 alineatul (1), statele membre
garantează luarea de
măsuri corespunzătoare şi proporţionale,
la nivelul administrativ adecvat, care:
a)
să limiteze introducerea pe sau în sol de substanţe periculoase, cu sau fără intenţie prin depozitarea ilegală, infiltrarea sau deversarea de substanţe periculoase.
Măsurile trebuie să fie fondate pe evaluarea gradului de probabilitate ca activităţile ce implică folosirea substanţelor periculoase pe sau în sol să ducă la contaminarea acestuia;
b)
să limiteze introducerea
pe sau în sol de substanţe periculoase, cu sau fără intenţie, cu excepţia cazurilor în care acestea provin din depunerile din aer sau sunt generate de un fenomen natural excepţional, inevitabil şi necontrolabil,
sau a celor care sunt asociate ratamentului sau îmbunătăţirii solului,
pentru a evita orice acumulare de substanţe
la un nivel care să compromită
funcţiile solului sau
să genereze
riscuri importante pentru sănătatea umană sau pentru mediul înconjurător.
(2)
Pentru a se conforma prezentului articol, statele membre iau măsuri pentru a limita depunerea pe sol a substanţelor periculoase prin apa utilizată pentru irigare, utilizarea îngrăşămintelor şi împrăştierea de deşeuri pe sol, în conformitate cu legislaţia comunitară aplicabilă existentă în aceste domenii.
(3)
Măsurile de prevenire a contaminării solului adoptate de Comunitate sau procedurile naţionale de omologare destinate protejării solului sunt considerate măsuri de precauţie în conformitate cu alineatul (1).
(4)
Statele membre garantează că solul contaminat este reabilitat în conformitate cu principiul precauţiei, cu principiul durabilităţii, cu principiul "poluatorul plăteşte" şi cu principiul proporţionalităţii.
(5)
Pentru a conserva funcţiile solului şi a satisface condiţiile necesare pentru asigurarea protecţiei mediului înconjurător şi a sănătăţii umane, a activităţilor economice durabile, a siguranţei alimentare, a standardelor de înaltă calitate şi/sau a produselor şi sistemelor agricole autorizate, statele membre iau măsurile corespunzătoare pentru:
a)
promovarea practicilor adecvate şi durabile de gestionare a terenurilor;
b)
reducerea riscurilor de contaminare în cazul solurilor agricole şi forestiere;
c)
integrarea şi actualizarea legislaţiilor şi a politicilor;
d)
promovarea campaniilor specifice de monitorizare în zone pilot, reprezentând soluri şi sisteme de producţie specifice.
(6)
Statele membre întreprind acţiunile necesare pentru instituirea unei ierarhii de măsuri destinate protejării solului împotriva poluării, rolul prioritar revenind măsurilor de prevenire.
Până la
... *
Trei ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive.
, Comisia adoptă, în conformitate cu procedura de reglementare cu control menţionată la articolul 22 alineatul (3), o listă de substanţe periculoase prioritare pe sau în sol, care pot avea proprietăţi persistente şi bio-acumulative şi toxice sau extrem de persistente şi extrem de bio-acumulative, consecinţe negative ireversibile sau pe termen lung sau pot perturba funcţiile endocrine.
Se stabilesc valorile europene de referinţă bazate pe evaluarea riscurilor pentru aceste substanţe.
Articolul 12
Procedura de identificare, verificare şi evaluare a
amplasamentelor
ce ar putea fi
contaminate
(1)
Statele membre
garantează că
amplasamentele
contaminate
de pe teritoriul ▐lor
sunt identificate
.
În sensul alineatului (1), statele
membre:
▐
a)
desemnează una sau mai multe autorităţi competente responsabile cu identificarea atât a amplasamentelor ce ar putea fi contaminate, cât şi a celor deja contaminate, precum şi cu gestionarea inventarului aferent;
b)
până la...
*
Opt ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive.
, ▐identifică cel puţin amplasamentele în care se desfăşoară sau s-au desfăşurat
următoarele activităţi care afectează solul
.
-
instituţiile în care există sau au existat substanţe periculoase în cantităţi egale sau mai mari decât cele prevăzute în părţile 1 şi 2 coloana 2 din anexa I la Directiva 96/82/CE a Consiliului din 9 decembrie 1996 privind controlul asupra riscului de accidente majore care implică substanţe periculoase
JO L 10, 14.1.1997, p.
13.
Directivă modificată ultima dată prin Regulamentul (CE) nr.
1882/2003 al Parlamentului European şi al Counsiliului (JO L 284, 31.10.2003, p.
1).
(Seveso),
–
activităţile enumerate în anexa I la Directiva 96/61/CE a Consiliului din 24 septembrie 1996 privind prevenirea şi controlul integrat al poluării
JO L 257, 10.10.1996, p.
26.
Directivă modificată ultima dată prin Regulamentul (CE) nr.
166/2006 al Parlamentului European şi al Counsiliului (JO L 33, 4.2.2006, p.
1).
.
Aceste activităţi
sunt luate în considerare
după cum se specifică
în anexa I la Directiva 96/61/CE cu excepţia activităţilor desfăşurate de microîntreprinderi, în conformitate cu definiţia de la articolul 2
paragraful
3 din anexa la Recomandarea 2003/361/CE
JO L 124, 20.5.2003, p.
36.
a Comisiei şi, respectiv, a activităţilor de creştere a animalelor,
–
instalaţiile miniere, inclusiv instalaţiile de deşeuri de extracţie care intră în sfera de aplicare a Directivei 2006/21/CE a Parlamentului European şi a Consiliului
JO L 102, 11.4.2006, p.
15.
,
–
depozitele de deşeuri, astfel cum sunt definite în Directiva 1999/31/CE a Consiliului
JO L 182, 16.7.1999, p.
1.
Directivă modificată deRegulamentul (CE) nr.
1882/2003.
.
În cursul investigaţiilor, statele membre pot scuti de procedurile de identificare instalaţiile în activitate care beneficiază de o autorizaţie de exploatare, care include obligaţia de a preveni contaminarea solurilor şi de a controla periodic starea solurilor.
Informaţiile referitoare la aceste scutiri trebuie puse la dispoziţia autorităţilor competente.
Pentru identificare, statele membre mai pot utiliza lista activităţilor din anexa IV
.
Lista amplasamentelor este
actualizată
periodic;
c)
pentru amplasamentele identificate în conformitate cu litera (b), măsoară nivelurile concentraţiilor substanţelor periculoase limitându-se la substanţele folosite în amplasamentele identificate în conformitate cu litera (b);
d)
efectuează o evaluare a riscurilor la faţa locului în amplasamentele unde nivelurile de substanţe periculoase pot prezenta un risc semnificativ pentru sănătatea umană sau pentru mediu, având în vedere utilizarea actuală a solului şi utilizarea sa viitoare autorizată.
În acest scop, statele membre îşi bazează evaluarea riscurilor pe care substanţele de pe sau din sol le prezintă pentru sănătatea umană sau mediu pe metodologii care ţin seama de:
–
concentraţia substanţei periculoase,
–
prezenţa confirmată a unei căi sau modalităţi prin care substanţa periculoasă
poate ajunge la cineva sau la ceva asupra căruia poate avea efecte dăunătoare,
–
prezenţa confirmată a unui receptor, care poate fi afectat în mod negativ;
e)
informează cu privire la metodele de verificare şi evaluare a riscului folosite de acestea în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18
.
(3)
Operaţiunile de identificare prevăzute la alineatul (2) sunt executate, în cazul în care nu au avut deja loc, în
conformitate cu următorul calendar▐:
a)
până la ...
*
Nouă ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive.
, pentru cel puţin 10% din amplasamente;
b)
până la ...
**
17 ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive
*, pentru cel puţin 60% din amplasamente;
c)
până la ...
***
27 ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive
**, pentru restul amplasamentelor.
(4)
Statele membre întocmesc inventare naţionale sau regionale ale amplasamentelor contaminate.
Inventarul se face public şi se actualizează cel puţin o dată la şapte ani pe baza informaţiilor ce le sunt furnizate sau care sunt generate în numele lor, astfel încât să cuprindă noile amplasamente contaminate care au fost identificate şi să le excludă pe cele în care situaţia a fost reabilitată şi nu mai prezintă niciun risc semnificativ pentru sănătatea umană sau pentru mediu.
Pentru a realiza inventarul, statele membre pot utiliza datele şi informaţiile deja disponibile la nivel naţional.
(5)
Dacă este cazul, statele membre acordă o atenţie specială distincţiei dintre poluarea antropogenică şi cea geogenică.
Solurile contaminate geogenic în sensul definiţiei de la articolul 2 alineatul (7) sunt evaluate din punctul de vedere al riscurilor pe care le prezintă pentru sănătatea umană şi pentru mediu.
(6)
În cazul în care un amplasament urmează să fie vândut sau în care intervin schimbări în utilizarea solurilor unui amplasament pe care este practicată una din activităţile menţionate la alineatul (2) litera (b), sau pentru care documente oficiale de tipul registrelor arată că o astfel de activitate a fost deja practicată, statele membre garantează că:
a)
proprietarul sau cumpărătorul potenţial informează autoritatea competentă conform alineatului (2) litera (a) precum şi cealaltă parte la tranzacţie în legătură cu activităţile prezente şi trecute practicate pe amplasament şi comunică orice informaţie pe care o deţin cu privire la concentraţiile de substanţe periculoase din sol.
Statele membre pot solicita o analiză chimică indicând aceste concentraţii;
b)
ancheta şi evaluarea necesară pentru a determina dacă un amplasament prezintă riscuri pentru sănătatea umană sau pentru mediu sunt finalizate întotdeauna înainte să înceapă orice nouă construcţie.
Autorităţile competente utilizează informaţiile care rezultă din dispoziţiile de la alineatele (4) şi (5) pentru a identifica amplasamentele contaminate.
La cerere, autorităţile competente pun la dispoziţia proprietarului amplasamentului sau a cumpărătorului potenţial toate informaţiile existente cu privire la amplasamentele menţionate la alineatul (1).
(7)
Rapoartele anchetelor efectuate în conformitate cu alineatele (3) şi (6) litera (a) sunt puse la dispoziţia autorităţii competente.
Articolul 13
Raportul privind starea solului
(1)
În cazul în care urmează să fie vândut un amplasament pe care se desfăşoară o activitate potenţial poluantă, menţionată în anexa
IV
, sau cu privire la care documentele oficiale, precum registrele naţionale, indică faptul că s-a desfăşurat o astfel de activitate, statele membre se asigură că proprietarul amplasamentului respectiv sau potenţialul cumpărător al acestuia prezintă un raport privind starea solului autorităţii competente menţionată la articolul
12
, precum şi celeilalte părţi participante la tranzacţie.
(2)
Raportul privind starea solului se emite de către un organism sau o persoană autorizată de către statul membru.
Raportul cuprinde cel puţin informaţii:
a)
istoricul amplasamentului, astfel cum apare în registrele oficiale;
b)
o analiză chimică ce cuprinde determinări ale concentraţiilor de substanţe periculoase în sol, limitată la acele substanţe care au legătură cu activităţile potenţial poluante pentru amplasamentul respectiv;
c)
concentraţiile la care există suficiente motive să se considere că substanţele periculoase respective prezintă un risc semnificativ pentru sănătatea umană sau pentru mediu.
(3)
Statele membre stabilesc metodologia necesară pentru determinarea concentraţiilor la care se referă alineatul 2 litera (b).
(4)
Informaţiile din raportul privind starea solului sunt utilizate de autorităţile competente în scopul identificării amplasamentelor contaminate în conformitate cu articolul
12
alineatul (1).
SECŢIUNEA II
REABILITAREA
Articolul 14
Reabilitarea
(1)
Până la
..
*
9 ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive.
, statele membre garantează că una sau mai multe strategii de reabilitare sunt elaborate şi făcute publice la nivelul administrativ pe care îl consideră adecvat, conţinând cel puţin ţinte generale de reabilitare, o ierarhizare a priorităţilor, un calendar al punerii în aplicare a măsurilor de reabilitare pentru amplasamentele contaminate şi mecanismul de finanţare descris la alineatul (6).
Statele membre comunică Comisiei, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18, strategia sau strategiile de reabilitare.
(2)
Statele membre garantează că amplasamentele contaminate▐ de pe
teritoriul
lor sunt reabilitate
, în conformitate cu priorităţile care urmează a fi stabilite sau au fost deja stabilite de către statele membre înseşi
.
Statele membre garantează de asemenea adoptarea unor măsuri de siguranţă temporare şi urgente, în cazul unui risc grav de răspândire a contaminării, care constituie o ameninţare atât la adresa sănătăţii umane, cât şi a mediului.
(3)
Reabilitarea constă în acţiuni asupra solului menite să elimine, să controleze, să reducă sau să izoleze contaminanţii, astfel încât amplasamentul contaminat, luându-se în considerare utilizarea actuală a acestuia şi cea aprobată pentru viitor, să nu mai reprezinte un risc semnificativ pentru sănătatea umană sau pentru mediu.
Statele membre încurajează utilizarea celor mai bune tehnici disponibile pentru acţiunea de reabilitare
.
(4)
Statele membre determină măsura adecvată, ţinând seama, printre altele, de costurile şi beneficiile măsurii respective.
(5)
Dacă mijloacele necesare pentru reabilitare nu sunt disponibile din punct de vedere tehnic sau dacă reprezintă un cost disproporţionat în comparaţie cu beneficiile preconizate pentru mediu, amplasamentele pot fi condiţionate astfel încât să nu prezinte niciun risc considerabil pentru mediu sau sănătatea umană, inclusiv restricţionând accesul la ele sau permiţând reabilitarea pe cale naturală.
Dacă statele membre aleg una dintre aceste opţiuni, ele monitorizează riscul pentru sănătatea umană şi pentru mediu.
(6)
Statele membre instituie mecanisme corespunzătoare
la nivel naţional (precum finanţări, ajutoare pentru investiţii, scutiri de impozit, reduceri sau rambursări ale acestuia sau sisteme de sprijin direct al preţurilor)
pentru finanţarea reabilitării
sau asigură reabilitarea acelor zone
contaminate pentru care, sub rezerva aplicării principiului "poluatorul plăteşte", persoana responsabilă pentru poluare nu poate fi identificată, nu poate fi considerată responsabilă în temeiul legislaţiei comunitare sau naţionale sau nu poate fi obligată să suporte costurile reabilitării.
În vederea sprijinirii reabilitării, statele membre garantează funcţionarea corespunzătoare a acestor mecanisme, pentru a menţine încrederea investitorilor şi a atinge obiectivele prezentei directive.
Statele membre instituie proceduri de gestionare a situaţiilor în care responsabilitatea pentru finanţarea reabilitării (sau a unei părţi a acesteia) ar trebui transferată de la o persoană potenţial responsabilă la alta.
Mecanismele de finanţare existente în statele membre ar trebui păstrate dacă s-au dovedit a fi eficace
.
Articolul 15
Strategia naţională de reabilitare
(1)
Pe baza inventarului
menţionat la articolul 12 alineatul (4)
şi până la … *
Nouă ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive.
, statele membre elaborează o strategie naţională de reabilitare, care să includă cel puţin ţinte de reabilitare, o listă de priorităţi, începând cu acele amplasamente care prezintă un risc semnificativ pentru sănătatea umană, un calendar de punere în aplicare, precum şi resursele financiare alocate de către autorităţile responsabile de luarea deciziilor bugetare în statele membre în conformitate cu procedurile lor naţionale.
În cazul în care se aplică izolarea sau recuperarea naturală, se monitorizează evoluţia riscului pentru sănătatea umană şi pentru mediu.
(2)
Strategia naţională de reabilitare se pune în aplicare şi este făcută publică cel târziu la … **
10 ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive
.
*.
Aceasta este revizuită cel puţin o dată la cinci ani.
Capitolul IV
Conştientizarea publicului, raportarea şi schimbul de informaţii
Articolul 16
Conştientizarea şi participarea publicului
(1)
Statele membre iau măsurile adecvate pentru conştientizarea publicului cu privire la importanţa solului pentru supravieţuirea oamenilor şi a ecosistemelor şi promovează schimbul de cunoştinţe şi de experienţă pentru o utilizare durabilă a solului.
(2)
Articolul 2 alineatele (1), (2), (3) şi (5) din Directiva 2003/35/CE
a Parlamentului European şi a Consiliului din 26 mai 2003 privind participarea publicului în elaborarea anumitor planuri şi programe referitoare la mediu
JO L 156, 25.6.2003, p.
17.
se aplică pregătirii, modificării şi revizuirii programelor de măsuri privind zonele
prioritare
menţionate la articolul 9 şi ▐strategiilor de
reabilitare
menţionate la articolul
14
.
Articolul 17
Cooperarea între statele membre
În cazul în care un stat membru constată că una din zonele sale prioritare sau unul din amplasamentele sale contaminate ar putea avea efecte negative importante asupra sănătăţii umane sau a mediului într-un alt stat membru sau în cazul în care un stat membru care ar putea fi afectat în mod considerabil solicită acest lucru, statul membru pe teritoriul căruia se află zonele prioritare sau amplasamentele contaminate informează celălalt stat membru şi îl consultă cu privire la măsurile care trebuie luate pentru a preveni sau a reduce efectele negative constatate.
Articolul 18
Raportarea
(1)
Statele membre
acordă
Comisiei
acces
,
printr-o procedură prevăzută la articolul 19, la datele care conţin informaţii în conformitate cu articolele 6, 8, 12 şi 14, precum şi la o prezentare succintă privind iniţiativele de conştientizare a publicului întreprinse în temeiul articolului 16
.
(2)
Statele membre îşi pot, de asemenea, folosi propriile sisteme în scopul obţinerii de informaţii, conform alineatului (1)
.
(3)
Măsurile şi programele de măsuri eficiente, evaluate şi puse la dispoziţie în conformitate cu prezentul articol, pot fi incluse în anexa I.
Articolul 19
Schimbul de informaţii
(1)
Până la
... *
Un an de la data intrării în vigoare a prezentei directive.
, Comisia instituie o platformă pentru schimbul de informaţii
şi coordonarea
între statele membre
, autorităţile regionale şi locale
şi părţile interesate cu privire la:
a)
cele mai bune practici în domeniul conservării şi îmbunătăţirii funcţiei solului de a acţiona ca rezervor de carbon, în conformitate cu articolul 3;
b)
identificarea solurilor valoroase şi a celor mai bune practici în domeniul protejării, conservării şi îmbunătăţirii caracteristicilor şi funcţiilor lor în conformitate cu articolul 4 alineatul (2);
c)
codurile de bune practici în conformitate cu articolul 4 alineatul (2), care includ cele mai bune practici de prevenire şi combatere a eroziunii, reducerii materiei organice, tasării, salinizării, alunecărilor de teren, efectelor negative ale schimbărilor climatice, deşertificării şi scăderii biodiversităţii generate de procesele de degradare a solului;
d)
codurile de bune practici pentru impermeabilizare, în conformitate cu articolul 6 alineatul (3);
e)
identificarea zonelor
prioritare
în conformitate cu articolul 8
;
f)
metodologiile de evaluare a riscului pentru amplasamentele
poluate
aflate în uz sau în curs de a fi dezvoltate
;
g)
informaţiile ştiinţifice privind protecţia solului, printre altele, din cel de-al Şaptelea program-cadru şi programele ulterioare, precum şi privind experienţa în prevenirea degradării solului şi gestionarea contaminării solului.
Comisia elaborează, în conformitate cu procedura de reglementare cu control menţionată la articolul 22 alineatul (3), orientări pentru metodologii de evaluare a riscului pentru amplasamentele contaminate.
(2)
La înfiinţarea platformei, Comisia ia în considerare sistemele existente în statele membre şi urmăreşte compatibilitatea cu sistemele de informaţii naţionale.
Dispoziţiile Directivei 2007/2/CE rămân neschimbate.
Statele membre asistă Comisia în ceea ce priveşte calitatea datelor şi a metadatelor, precum şi cu privire la folosirea datelor mai vechi.
(3)
Dacă devine evident, pe baza schimbului de informaţii menţionat la alineatul (1), că metodele utilizate pentru evaluarea ameninţării contaminării solului conform articolului 12 trebuie armonizate sau că directiva trebuie să fie adaptată la progresul tehnic şi ştiinţific, Comisia, conform articolului 251 din tratat, propune criterii comune de evaluare a riscului contaminării solului sau pentru implementarea modificărilor cerute.
Articolul 20
Finanţarea
Măsurile care, în conformitate cu prezenta directivă, trebuie luate de statele membre, sunt finanţate de către acestea.
Co-finanţarea de către Comunitate este posibilă numai în cazul în care este permisă de condiţiile existente din programele curente.
Capitolul V
Dispoziţii finale
Articolul 21
Punerea în aplicare şi adaptarea la progresul tehnic
(1)
Comisia poate, în conformitate cu procedura de reglementare cu control menţionată în articolul
22
alineatul (3), adapta Anexa
II
la progresul tehnic şi ştiinţific.
(2)
În cazurile în care, pe baza schimbului de informaţii menţionat la articolul
19
, se identifică necesitatea de a armoniza metodologiile de evaluare a riscului de contaminare a solului, Comisia adoptă criterii comune pentru evaluarea riscurilor de contaminare a solului, în conformitate cu procedura de reglementare cu control prevăzută la articolul
22
alineatul (3).
(3)
Până la
… *
Patru ani de la data intrării în vigoare prezentei directive.
, Comisia adoptă, în conformitate cu procedura de reglementare prevăzută la articolul
22
alineatul (2), dispoziţiile necesare privind calitatea datelor şi a metadatelor, utilizarea datelor istorice, metodele, accesul şi formatele în care se realizează schimbul de informaţii în vederea punerii în aplicare a dispoziţiilor articolului
18
.
Articolul 22
Comitetul
(1)
Comisia este asistată de un comitet (denumit în continuare "comitetul").
(2)
În cazul în care se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 5 şi 7 din Decizia 1999/468/CE, având în vedere dispoziţiile articolului 8 din această decizie.
Perioada prevăzută în articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE se stabileşte la trei luni.
(3)
În cazul în care se face trimitere la prezentul alineat, se aplică
articolele 5a alineatele (1) - (4)
şi articolul 7 din Decizia 1999/468/CE.
(4)
Comitetul îşi stabileşte regulamentul de procedură.
Acesta permite reprezentanţilor părţilor interesate să participe la consultările comitetului.
(5)
Înainte de luarea deciziilor, comitetul se consultă cu mediile economice interesate şi organizaţiile implicate în protejarea mediului înconjurător.
Articolul 23
Raportul Comisiei
(1)
Comisia publică un prim raport de evaluare privind punerea în aplicare a prezentei directive în termen de doi ani de la primirea programelor de măsuri şi a strategiilor naţionale de reabilitare.
Ulterior, Comisia publică rapoarte o dată la cinci ani.
Aceasta prezintă rapoartele Parlamentului European şi Consiliului.
(2)
Rapoartele menţionate la alineatul (1) includ o analiză a progresului înregistrat cu privire la punerea în aplicare a prezentei directive, pe baza unei evaluări realizate de Comisie, în conformitate cu articolul
18
.
Articolul 24
Revizuirea
Comisia revizuieşte prezenta directivă cel târziu până la … *
15 ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive
.
şi propune, după caz, modificările necesare.
Articolul 25
Sancţiuni
Statele membre stabilesc regimul sancţiunilor aplicabile în cazul încălcării dispoziţiilor interne adoptate în aplicarea prezentei directive şi iau toate măsurile necesare pentru a asigura punerea în aplicare a acestora.
Aceste sancţiuni sunt eficiente, proporţionale şi disuasive.
Statele membre informează Comisia cu privire la aceste dispoziţii până la data prevăzută la articolul
26
şi o informează fără întârziere cu privire la orice modificare ulterioară a acestora.
▐
Articolul 26
Transpunerea
(1)
Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege şi actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive
până la
... *
Doi ani de la intrarea în vigoare a prezentei directive.
Acestea comunică fără întârziere Comisiei textul acestor prevederi şi un tabel de corelare dintre prevederile respective şi această directivă.
În cazul în care statele membre adoptă aceste dispoziţii acestea cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoţite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale.
Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
În cazul în care normele naţionale existente rămân în vigoare neschimbate, este suficientă notificarea conformităţii acestora.
(2)
Statele membre comunică Comisiei textele dispoziţiilor principale de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
Articolul 27
Intrarea în vigoare
Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 28
Destinatari
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la ...,
Pentru Parlamentul European
Pentru Consiliu
Preşedintele
Preşedintele
ANEXA I
Elemente care pot apărea în codurile de bune practici pentru protejarea sau îmbunătăţirea solului
Codurile de bune practici privind diversele activităţi de utilizare a solului menţionate la articolul 4 alineatul (2) pot conţine următoarele elemente:
1)
o descriere a impactului preconizat asupra funcţiilor solului (trebuie luate în considerare doar funcţiile solului care ar putea fi grav afectate);
2)
tehnici, metode şi practici de gestionare a solului care pot reduce la minimum perturbările funcţiilor solului şi care permit, în acelaşi timp, utilizarea durabilă a solului;
3)
o listă a surselor de informaţii şi a autorităţilor competente care pot sfătui utilizatorul de terenuri cu privire la modalităţile de utilizare a solului cu o perturbare minimă acestuia;
4)
o listă a textelor legislative naţionale şi comunitare privind protecţia solului, aplicabile activităţii specifice;
5)
orientări privind metodele de evaluare a riscului.
ANEXA II
SECŢIUNEA 1
ELEMENTE COMUNE PENTRU IDENTIFICAREA ZONELOR CU RISC DE EROZIUNE
Unitate tipologică de sol (UTS) (tipul solului)
Textura solului (nivelul UTS)
Densitatea solului, proprietăţi hidraulice (nivelul UTS)
Conţinutul de materie organică
Topografia, inclusiv unghiul pantei şi lungimea pantei
Acoperirea terenului
Utilizarea terenului (inclusiv gestionarea terenului, sistemele agricole şi silvice)
Clima (inclusiv distribuţia precipitaţiilor şi caracteristicile vântului)
Condiţiile hidrologice
şi hidrogeologice
Zonă agro-ecologică
Factori antropici (de exemplu lucrări hidraulice etc.)
pH
SECŢIUNEA 2
ELEMENTE COMUNE PENTRU IDENTIFICAREA ZONELOR CU RISC DE DEGRADARE A MATERIEI ORGANICE DIN SOL
Unitate tipologică de sol (UTS) (tipul solului)
Textura solului/conţinutul de argilă
Carbonul organic din sol (concentraţia totală şi cea de humus)
Carbonul organic din sol (rezervă)
Clima (inclusiv distribuţia precipitaţiilor şi caracteristicile vântului)
Topografia
Acoperirea terenului
Utilizarea terenului (inclusiv gestionarea terenului, sistemele agricole şi silvice)
SECŢIUNEA 3
ELEMENTE COMUNE PENTRU IDENTIFICAREA ZONELOR CU RISC DE TASARE
Unitate tipologică de sol (UTS) (tipul solului)
Textura suprafeţei solului şi a subsolului (nivelul UTS)
Densitatea aparentă a suprafeţei solului şi a subsolului (nivelul UTS)
Materia organică din sol (nivelul UTS)
Clima
Acoperirea terenului
Utilizarea terenului (inclusiv gestionarea terenului, sistemele agricole şi silvice)
Topografia
SECŢIUNEA 4
ELEMENTE COMUNE PENTRU IDENTIFICAREA ZONELOR CU RISC DE SALINIZARE
Unitate tipologică de sol (UTS) (tipul solului)
Textura solului (nivelul UTS)
Proprietăţi hidraulice ale solului
Zone de irigare, proprietăţi chimice ale apei de irigare şi tipul tehnicilor de irigare
Proximitatea căilor rutiere
Informaţii privind apele subterane
Clima
SECŢIUNEA 5
ELEMENTE COMUNE PENTRU IDENTIFICAREA ZONELOR CU RISC DE ALUNECĂRI DE TEREN
Unitate tipologică de sol (UTS) (tipul solului)
Frecvenţa/densitatea alunecărilor de teren
Roca de bază
Topografia
Acoperirea terenului
Utilizarea terenului (inclusiv gestionarea terenului, sistemele agricole şi silvice)
Clima
Riscul seismic
SECŢIUNEA 6
ELEMENTE COMUNE PENTRU IDENTIFICAREA ZONELOR CU RISC DE ACIDIFICARE
pH
Unitate tipologică de sol (UTS) (tipul solului)
Textura solului
Clima
Utilizarea terenurilor
Materiile organice ale solurilor
Capacitatea de schimb cationic (CSC
ANEXA III
Măsuri posibile în conformitate cu articolul 9
MĂSURI POSIBILE DE COMBATERE A EROZIUNII
Transformarea solului arabil în păşuni
Plantarea de garduri vii, de pâlcuri de copaci şi împădurirea
Restricţionarea activităţilor de construcţie în cazul amplasamentelor foarte vulnerabile
Culturi/rotaţii adecvate de culturi şi culturi succesive secundare şi intermediare
Dispersarea de compost
Cultivarea redusă a pământului
Mulcirea
Utilizarea unui strat vegetal pe timp de iarnă, a zonelor de protecţie şi a gardurilor vii
Utilizarea adecvată a utilajelor
Construirea şi întreţinerea teraselor
Prevenirea incendiilor
Restricţionarea practicilor necorespunzătoare pe pante
Tehnici de gestionare a zonelor costiere
MĂSURI POSIBILE DE COMBATERE A REDUCERII MATERIEI ORGANICE
Transformarea terenului arabil în păşuni
Plantarea de copaci
Dispersarea de compost
Restricţionarea activităţilor de construcţie în cazul amplasamentelor foarte vulnerabile
Culturi/rotaţii adecvate de culturi şi culturi succesive secundare şi intermediare
Reintroducerea în sol a reziduurilor de recoltă
Cultivarea redusă a pământului
Mulcirea
Evitarea drenării zonelor umede pentru a proteja solurile de turbă
MĂSURI POSIBILE DE COMBATERE A TASĂRII
Transformarea terenului arabil în păşuni
Cultivarea redusă a pământului
Dispersare de compost
Cultivare la umiditatea optimă a solului
Restricţii privind utilizarea excesivă a utilajelor grele
Utilizarea de pneuri cu presiune redusă de contact şi a celor cu presiune redusă
Drenaj corespunzător
Un nivel adecvat al numărului de animale la păscut şi al duratei păscutului
MĂSURI POSIBILE DE COMBATERE A SALINIZĂRII
Transformarea solului arabil în păşuni
Culturi/rotaţii adecvate de culturi
Utilizarea unor tehnici şi echipamente de irigare adecvate
Utilizarea unei ape de calitate corespunzătoare
Drenarea adecvată a terenurilor irigate
Utilizarea de îngrăşăminte organice (de exemplu compost, gunoi de grajd)
Spălarea solului
MĂSURI POSIBILE DE COMBATERE A ALUNECĂRILOR DE TEREN
Restricţii privind construcţiile care cresc riscurile de alunecări de teren, în special pe pantele abrupte
Evitarea despăduririi; plantarea de copaci pentru a stabiliza solul
Prevenirea abandonării terenurilor
Crearea şi întreţinerea unor elemente de peisaj cum ar fi terasele, gardurile vii, plantaţiile
ANEXA IV
Activităţi menţionate în articolul 12
▐
1.
Zonele situate în
aeroporturi,
în care are sau a avut loc utilizarea, manipularea şi depozitarea substanţelor periculoase.
2.
Zonele terestre situate
în porturi,
în care are sau a avut loc utilizarea, manipularea şi depozitarea substanţelor periculoase
.
3.
Zonele situate în foste
amplasamente
militare,
în care are sau a avut loc utilizarea, manipularea şi depozitarea substanţelor periculoase.
4.
Staţii de benzină.
5.
Curăţătorii
chimice industriale
.
▐
6.
Instalaţii de tratare a apei reziduale
de peste 2 000 locuitori echivalenţi.
7.
Conducte pentru transportul substanţelor periculoase.
