A6-0505/2008
15.12.2008
RAPORT
referitor la politica agricolă comună şi siguranţa alimentară mondială
(2008/2153(INI))
Comisia pentru agricultură şi dezvoltare rurală
Raportoare:
Mairead McGuinness
Raportor pentru aviz (*):
Manolis Mavrommatis , Comisia pentru dezvoltare
(*) Comisia asociată – articolul 47 din Regulamentul de procedură
PE 414.317v02-00
CUPRINS
PROPUNERE DE REZOLUŢIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN......................................3
EXPUNERE DE MOTIVE........................................................................................................18
AVIZUL Comisiei pentru dezvoltare ........................................................................22
AVIZUL Comisiei pentru afaceri externe ..............................................................26
AVIZUL Comisiei pentru comerŢ internaŢional ...............................................29
AVIZUL Comisiei pentru industrie, cercetare şi energie ..............................32
ANEXĂ.....................................................................................................................................35
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE.....................................................................37
(*) Comisia asociată – articolul 47 din Regulamentul de procedură
PROPUNERE DE REZOLUŢIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN
referitoare la politica agricolă comună şi siguranţa alimentară mondială
( 2008/2153(INI) )
Parlamentul European,
– având în vedere articolul 33 din Tratatul CE,
– având în vedere Rezoluţia sa din 25 octombrie 2007 referitoare la creşterea preţurilor la furaje şi la produsele alimentare
JO C 263E, 16.10.2008, p.621. , precum şi Rezoluţia sa din 22 mai 2008 referitoare la creşterea preţurilor la alimente în Uniunea Europeană şi în ţările în curs de dezvoltare
Texte adoptate, P6_TA(2008)0229 . ,
– având în vedere rezoluţia sa din 29 noiembrie 2007 referitoare la dezvoltarea agriculturii africane - propunere pentru dezvoltarea agriculturii şi siguranţa alimentară în Africa
Texte adoptate, P6_TA(2007)0577 . ,
– având în vedere propunerea de regulament al Parlamentului European şi al Consiliului de creare a unui mecanism de reacţie rapidă la creşterea preţurilor la produsele alimentare în ţările în curs de dezvoltare ( COM(2008)0450 ),
- având în vedere comunicarea Comisiei adresată Parlamentului European, Consiliului, Comitetului Economic şi Social European şi Comitetului Regiunilor şi intitulată „Creşterea preţurilor la produsele alimentare - Direcţii de acţiune ale UE pentru gestionarea problemei” ( COM(2008)0321 ),
– având în vedere concluziile summitului mondial privind alimentaţia din 1996 şi obiectivul de a reduce la jumătate până în 2015 numărul persoanelor afectate de foamete,
– având în vedere „Perspectivele agricole 2008-2017” publicate de Organizaţia pentru Alimentaţie şi Agricultură (FAO) şi de Organizaţia pentru Cooperare şi Dezvoltare Economică (OCDE),
- având în vedere recomandările Consiliului mondial pentru agricultură (Evaluarea Internaţională a Ştiinţelor Agricole şi Tehnologiei de Dezvoltare - IAASTD),
– având în vedere rezultatul bilanţului politicii agricole comune,
– având în vedere negocierile actuale din cadrul OMC în legătură cu Runda de dezvoltare de la Doha,
- având în vedere Declaraţia de la Paris privind eficienţa ajutorului,
– având în vedere articolul 45 din Regulamentul său de procedură,
– având în vedere raportul Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală şi avizele Comisiei pentru dezvoltare, al Comisiei pentru afaceri externe, al Comisiei pentru comerţ internaţional, precum şi avizul Comisiei pentru industrie, cercetare şi energie ( A6-0505/2008 ),
A. întrucât este pentru prima dată după 1970 când întreaga lume se confruntă cu o criză acută a alimentelor, generată atât de factori structurali şi pe termen lung, cât şi de alte cauze, care au ca rezultat triplarea preţului porumbului faţă de 2006, creşterea preţului grâului la nivel mondial cu peste 180% într-o perioadă de doi ani şi o creştere, la nivel mondial, cu 83% a preţurilor la produsele alimentare în general;
Β. întrucât creşterea considerabilă şi neprevăzută a preţurilor a avut loc într-o perioadă de timp relativ scurtă, între septembrie 2006 şi februarie 2008; întrucât, în plus, preţurile la nivel mondial ale altor produse alimentare s-au dublat în ultimii doi ani şi se preconizează că se vor menţine ridicate, în ciuda scăderii înregistrate de preţurile unora dintre cereale, fapt ilustrat de piaţa contractelor futures;
C. având în vedere că creşterea preţurilor la furaje afectează costurile de producţie, ceea ce riscă să conducă la scăderea producţiei de produse animale, a căror cerere înregistrează o creştere şi va continua să o facă, în special în economiile în curs de dezvoltare,
D. întrucât FAO şi OCDE preconizează că deşi preţurile bunurilor de consum ar putea scădea faţă de nivelurile ridicate atinse anul acesta, nu este prevăzută o scădere sub nivelurile de dinainte de 2006; întrucât, cu toate acestea, fluctuaţiile majore ale preţurilor bunurilor de consum pot reprezenta o caracteristică mai pronunţată şi obişnuită a pieţei mondiale; întrucât creşterea preţurilor alimentelor nu generează automat venituri mai ridicate pentru agricultori, în special din cauza ritmului de creştere a costurilor mijloacelor de producţie, dar şi a diferenţei din ce în ce mai mari dintre costurile de producţie şi preţurile de consum;
E. întrucât rezervele alimentare mondiale s-au redus, atingând niveluri scăzute critice, de la o rezervă de produse alimentare disponibilă timp de un an după cel de-al doilea război mondial, la o rezervă disponibilă timp de 57 de zile în 2007 şi doar 40 de zile în 2008;
F. întrucât factorii enumeraţi, precum şi alţi factori au afectat în mod direct şi grav numeroase persoane; întrucât, la nivel mondial, criza preţurilor alimentelor a adus sărăcie şi foamete pentru milioane de persoane; întrucât această situaţie a generat revolte şi tensiuni în lume, contribuind la destabilizarea ţărilor şi regiunilor la nivel mondial; întrucât chiar şi rezervele Uniunii Europene s-au diminuat în asemenea măsură încât în momentul de faţă alimentele din programul de ajutor alimentar de urgenţă s-au epuizat;
G. întrucât, potrivit actualelor estimări ale unor organizaţii de combatere a foametei la nivel mondial, în ţările în curs de dezvoltare, una din cinci persoane este subnutrită şi suferă de foamete cronică, iar zilnic 30 000 de copii mor ca urmare a foametei şi sărăciei în întreaga lume;
H. întrucât agricultura asigură locuri de muncă şi mijloace de existenţă pentru peste 70 % din forţa de muncă din ţările în curs de dezvoltare, iar în multe ţări din Africa pentru peste 80 %, şi, drept urmare, politicile de dezvoltare rurală sunt esenţiale pentru combaterea eficientă a sărăciei şi a foametei;
I. întrucât, în ţările în curs de dezvoltare, femeile produc între 60% şi 80% din alimente, respectiv jumătate din producţia mondială de alimente şi având în vedere rolul extrem de important al femeilor în întreţinerea familiei, precum şi faptul că femeile au un acces mai dificil decât bărbaţii la suprafeţele cultivabile şi la mijloacele de producţie şi, ca atare, trebuie stimulate şi sprijinite în mod adecvat,
J. întrucât actuala criză afectează cel mai grav gospodăriile cu un venit redus, atât în cadrul Uniunii Europene, cât şi în ţările în curs de dezvoltare, în care cheltuielile pentru alimente reprezintă între 60 şi 80 % din venitul total al gospodăriei, faţă de UE, in care media cheltuielilor este de mai puţin de 20 %;
K. întrucât atât Parlamentul, cât şi Consiliul au solicitat în mod repetat luarea unor măsuri decisive pentru soluţionarea acestei probleme mondiale, oferind, în special, finanţarea necesară pentru materiile prime pentru agricultură şi ajutor pentru utilizarea instrumentelor de management de piaţă;
L. întrucât Uniunea Europeană rămâne un producător major de produse alimentare, asigurând 17 % din producţia de grâu la nivel mondial, 25 % din producţia de lapte, 20 % din producţia de carne de porc şi 30 % din producţia de carne de vită; întrucât aceasta este, de asemenea, un importator important de produse agricole, deoarece producţia sa agricolă este în mare parte inferioară pragului de autosuficienţă pentru numeroase produse agricole de bază;
M. întrucât Uniunea Europeană este lider în stabilirea celor mai înalte standarde de producţie a alimentelor, prin faptul că pune accentul pe sistemul de trasabilitate de la fermă la consumator şi garantează siguranţa alimentelor produse în UE;
N. întrucât Uniunea Europeană este, de asemenea, liderul în materie de iniţiative de protecţie a mediului, care vizează protejarea resurselor naturale dar care generează, în acelaşi timp, costuri suplimentare pentru agricultorii din UE;
O. întrucât Uniunea Europeană este donatorul mondial principal în materie de ajutor pentru dezvoltare şi ajutor umanitar, dar, în acelaşi timp, la nivel internaţional, partea din acest ajutor dedicată agriculturii, în special cea provenind din partea Uniunii Europene, a continuat să scadă după anii 1980;
P. întrucât Uniunea Europeană finanţează în mod tradiţional în jur de 10 % din cooperarea în materie de dezvoltare la nivel mondial, care se adaugă la contribuţiile statelor membre; confirmarea acestui fapt este oferită de contribuţia actuală prin intermediul instrumentelor CE (aproximativ 1,8 miliarde de euro: un miliard prin intermediul mecanismului de reacţie rapidă la creşterea preţurilor la produsele alimentare în ţările în curs de dezvoltare şi restul sumei prin intermediul instrumentelor de ajutor pentru dezvoltare şi ajutor umanitar disponibile în momentul de faţă);,
Q. întrucât se estimează că cererea mondială de produse alimentare se va dubla până în 2050 şi că va fi necesară o creştere a producţiei mondiale de alimente, pe fondul presiunii asupra resurselor naturale;
R. întrucât, conform FAO, ar fi suficient dacă s-ar investi 30 de miliarde de euro pe an pentru a asigura siguranţa alimentară a unei populaţii care va atinge cifra de 9 milioane de locuitori în 2050,
S. întrucât acordurile internaţionale şi regionale actuale s-au dovedit a fi insuficiente pentru reglementarea aprovizionării pieţei şi a comerţului; întrucât creşterea preţurilor alimentelor înregistrată recent ar trebui să reprezinte un semnal de alarmă pentru ca guvernele din toată lumea să conştientizeze importanţa producţiei agricole,
1. afirmă că siguranţa alimentară mondială este o chestiune extrem de importantă pentru Uniunea Europeană şi solicită luarea unor măsuri urgente şi permanente pentru a garanta siguranţa alimentară atât pentru cetăţenii UE, cât şi la nivel mondial; consideră că este important ca toate sectoarele agricole şi toate culturile alimentare din lume să fie puse în valoare; subliniază necesitatea ca alimentele să fie disponibile la preţuri rezonabile pentru consumatori, asigurându-se în acelaşi timp un nivel de trai adecvat pentru agricultori;
2. subliniază importanţa Politicii Agricole Comune (PAC) ca instrument de protecţie a producţiei alimentare în Uniunea Europeană; consideră că PAC a oferit cetăţenilor UE siguranţă în ceea ce priveşte aprovizionarea cu alimente încă de la înfiinţarea sa, în 1962, şi a contribuit la protejarea şi îmbunătăţirea mediului rural şi a standardelor de producţie a alimentelor, care sunt cele mai înalte din lume; subliniază că agricultura comunitară trebuie să continue să joace acelaşi rol şi în viitor;
3. observă, cu toate acestea, că în ultimii 25 de ani multe din reformele PAC au avut ca rezultat reducerea producţiei agricole în Uniunea Europeană, întrucât s-a acordat o importanţă mai mare producţiei calitative dictate de piaţă, în defavoarea cantităţii; consideră că această schimbare în materie de politică a avut ca rezultat o pierdere a unor eventuale oportunităţi de piaţă pentru producătorii din UE şi a condus la o mai mare dependenţă de alimentele importate din afara Uniunii Europene, care sunt produse la cu totul alte standarde de producţie, creând condiţii inegale de concurenţă pentru produsele agricole comunitare;
Situa ţ ia actuală ş i cauzele determinante
4. subliniază că, înainte de ultima creştere de proporţii a preţurilor alimentelor peste 860 de milioane de oameni la nivel mondial se confruntau cu foametea cronică; subliniază că Banca Mondială estimează că creşterea preţurilor alimentelor ar putea determina ca încă 100 de milioane de oameni să se confrunte cu o situaţie şi mai accentuată de sărăcie;
5. împărtăşeşte opinia FAO, conform căreia ţările importatoare nete de alimente sunt afectate cel mai puternic de creşterea preţurilor alimentelor, multe dintre aceste ţări fiind unele dintre cele mai puţin dezvoltate din lume; reafirmă faptul că sărăcia şi dependenţa de importurile de alimente reprezintă cauzele principale ale insecurităţii alimentare; este conştient de faptul că doar un procent scăzut din producţia mondială de alimente se comercializează de fapt pe pieţele internaţionale, iar numărul ţărilor exportatoare este din ce în ce mai scăzut;
6. subliniază că recoltele de cereale de larg consum pentru 2007 şi 2008 au fost bune; observă că problema urgentă a nesiguranţei alimentare în 2007 s-a datorat reducerii ofertei şi creşterii preţurilor bunurilor de consum de bază; îşi exprimă îngrijorarea faţă de nivelurile scăzute ale rezervelor mondiale de alimente care, în momentul de faţă, asigură cereale suficiente pentru o perioadă mai scurtă de 40 de zile pe plan mondial;
7. subliniază că eforturile de a satisface nevoile de bază ale oamenilor, în special în ceea ce priveşte hrana şi apa, pot fi adesea o sursă de conflict; remarcă faptul că, odată cu creşterea demografică mondială, estimându-se că populaţia planetei va creşte cu 3 miliarde de persoane până în 2050, se vor exacerba şi astfel de tensiuni în toate regiunile lumii; solicită, prin urmare, ca acest aspect geostrategic să fie luat în considerare la elaborarea viitoarelor politici agricole;
8. observă cu îngrijorare ritmul de creştere a costurilor mijloacelor de producţie (creşterea preţurilor îngrăşămintelor, ale seminţelor, etc.), care a însemnat o creştere a cheltuielilor care nu a fost compensată în acelaşi mod în cazul tuturor agricultorilor (în special în sectorul creşterii animalelor) şi care a subminat considerabil orice creştere potenţială cauzată de creşterea preţurilor bunurilor de consum şi ale alimentelor, reducând astfel motivaţia creşterii producţiei; îşi exprimă îngrijorarea faţă de faptul că creşterea de proporţii înregistrată de preţurile mijloacelor de producţie ar putea avea ca rezultat utilizarea la scară mai mică a acestora şi o producţie agricolă mai scăzută, care nu ar face decât să agraveze criza alimentară în Europa şi în lume;
9. observă că pe pieţele produselor de bază preţurile au scăzut brusc în acest sezon, provocând îngrijorare în rândul producătorilor şi reducând încrederea agricultorilor;
10. subliniază importanţa unei analize cuprinzătoare referitoare la preţurile din ce în ce mai ridicate ale alimentelor pentru utilizatorii finali, luând în considerare creşterea preţurilor energiei, fenomenele meteorologice nefavorabile şi sporirea cererii de energie datorată creşterii demografice globale şi solicită Comisiei să analizeze în continuare legătura dintre preţurile ridicate la alimente şi preţurile din ce în ce mai mari la energie, în special pentru combustibili; subliniază, în continuare, că trebuie luate măsuri pentru a reduce dependenţa agriculturii de sursele de energie fosilă, prin intermediul unei valorificări mai eficiente a energiei şi al dezvoltării unor sisteme de producţie agricolă care economisesc energia;
11. solicită elaborarea unor instrumente politice care să vizeze preîntâmpinarea fluctuaţiilor majore şi dăunătoare ale preţurilor şi care să ţină seama de necesitatea de a asigura un nivel de trai adecvat pentru producători; consideră că sistemul plăţii unice pe exploataţie oferă agricultorilor posibilitatea de a-şi adapta producţia în funcţie de nevoile pieţei, dar este posibil să nu fie suficient pentru a face faţă fluctuaţiilor majore ale preţurilor de piaţă;
12. atrage atenţia asupra cauzelor structurale pe termen lung pe care le implică recenta creştere a preţurilor bunurilor agricole, inclusiv creşterea cererii la nivel mondial şi reducerile susţinute ale investiţiilor în producţia agricolă; observă că, dintre factorii menţionaţi, creşterea preţului energiei, în special a preţului petrolului, afectează considerabil producţia agricolă mondială (generând costuri ridicate ale producţiei agricole şi ale distribuţiei de alimente) şi contribuie la apariţia crizelor alimentare în ţările sărace (din cauza costurilor transportului de alimente în interiorul statelor);
13. observă că 2% din producţia de cereale a UE a fost direcţionată spre producţia de biocombustibili în 2007, spre deosebire de Statele Unite, unde 25% din producţia de porumb a fost utilizată pentru producţia de etanol a acelui an; solicită o evaluare la nivel mondial a acestor tendinţe şi a impactului asupra preţurilor alimentelor şi solicită coordonarea politicilor la nivel mondial pentru a se asigura că rezerva de alimente nu este periclitată de promovarea producţiei de energie din surse regenerabile; solicită, de asemenea, ca acordurile internaţionale şi regionale să conţină obligaţii prin intermediul cărora ajutoarele acordate producţiei de biocombustibili să nu poată pune în pericol siguranţa alimentară în lume şi să aibă obligaţia să respecte normele în vigoare, astfel încât să nu provoace denaturarea concurenţei între partenerii comerciali; solicită însă ca Uniunea Europeană să îşi ia un angajament ferm în ceea ce priveşte promovarea biocombustibililor de a doua generaţie;
14. subliniază necesitatea de a obţine un echilibru în ceea ce priveşte producţia de biocombustibili şi de bioenergie, pe de o parte, şi rezerva de alimente necesară la nivel mondial, pe de altă parte.
Creşterea producţiei de biocombustibili şi de bioenergie poate avea un impact pozitiv asupra sectorului agro-alimentar, care este momentan afectat de preţurile ridicate ale materiei prime necesare industriei de procesare, precum îngrăşămintele, motorina etc. Astfel, dezvoltarea surselor de energie regenerabile reprezintă o alternativă economică şi socială viabilă de dezvoltare pentru spaţiul rural şi, totodată, un ansamblu sustenabil pentru protecţia mediului, cu atât mai mult dacă sunt avute în vedere obiectivele Uniunii Europene privind energia regenerabilă pentru 2020.
În acelaşi timp, însă, trebuie luate măsuri pentru a preîntâmpina efectele negative pe care creşterea producţiei de culturi energetice le poate avea asupra biodiversităţii, asupra preţurilor alimentelor şi asupra modurilor de utilizare a terenurilor;
15. observă că Uniunea Europeană a contribuit în mod semnificativ la creşterea rezervei de produse agricole renunţând la sistemul de retragere a terenurilor din circuitul producţiei agricole;
16. atrage atenţia asupra obiceiurilor alimentare ale consumatorilor, aflate în continuă schimbare, în special în ţările în curs de dezvoltare, unde se observă o trecere la un consum mai ridicat de carne şi proteine determină creşterea cererii de cereale; ia act, de asemenea, de creşterea binevenită a venitului real în ţări ca China şi India, de care vor depinde în continuare cererea de produse agricole şi alimente procesate;
17. consideră că creşterea concentrării pieţei în sectorul comerţului cu amănuntul de alimente trebuie supravegheată astfel încât să nu se ajungă în situaţia unui monopol, întrucât este posibil ca activităţile marilor comercianţi să nu aibă întotdeauna în vedere interesul producătorilor, al celor care prelucrează produsele sau al consumatorilor;
18. solicită adoptarea unor soluţii alternative care să echilibreze balanţa în favoarea micilor producători, confruntaţi cu incapacitatea de negociere cu marii retaileri.
Deşi la nivel european există un cadru legislativ anti-monopol care să împiedice abuzurile de poziţie dominantă practicate pe piaţa UE de marii producători, nu există încă o reglementare specifică care să combată practicile monopoliste exercitate de o parte din marile magazine de tip supermarket şi hipermarket;
Reac ţ iile Uniunii Europene
19. consideră că Politica de securitate alimentară ar trebui să rămână la baza PAC, atât acum, cât şi după 2013; este de părere că un sistem ecologic funcţional, soluri fertile, resurse de apă stabile şi o economie rurală polivalentă sunt elemente indispensabile pentru a obţine siguranţa alimentară pe termen lung; consideră, de asemenea, că este esenţial ca PAC, împreună cu alte politici comunitare, să aducă o contribuţie mai mare la echilibrul alimentar mondial;
20. consideră, cu toate acestea, că PAC ar trebui adaptată în continuare astfel încât să răspundă problemelor privind securitatea alimentară; îşi exprimă dezamăgirea cu privire la faptul că în propunerile prezentate în cadrul bilanţului PAC din mai 2008 Comisia Europeană nu s-a ridicat pe deplin la înălţimea acestei provocări; se opune eliminării continue a măsurilor de management al pieţei şi reducerii plăţilor aferente ajutorului acordat agricultorilor;
21. solicită, în lumina revizuirii bugetului pentru 2008-2009, ca cheltuielile consacrate PAC de UE şi de statele membre să se menţină la un nivel stabil şi constant, care să le garanteze agricultorilor un nivel echitabil al venitului; reaminteşte că agricultorii au nevoie de o politică stabilă în domeniul mediului pentru a face planuri pe termen lung; subliniază că o politică de acest tip trebuie, înainte de orice, să se bazeze pe crearea unor măsuri de securizare a venitului în confruntarea cu pericole sau crize datorate fie fenomenelor naturale grave, fie denaturării pieţei şi scăderii de o amploare şi de o durată neobişnuite a preţurilor; subliniază, în acest sens, faptul că agricultura aduce o valoare adăugată semnificativă economiilor naţionale şi economiei UE;
22. subliniază că mecanismele pieţei sunt insuficiente pentru a oferi siguranţa venitului producătorilor care trebuie să îşi continue activitatea agricolă, întrucât aceştia trebuie să se conformeze standardelor Uniunii Europene referitoare la producţia de alimente, siguranţa alimentară, protecţia mediului şi a animalelor; salută, cu toate acestea, creşterea orientării către piaţă a PAC; regretă, pe de altă parte, că obiectivele reformelor din anul 2003, al căror scop era obţinerea unor preţuri mai ridicate pe piaţă şi a unui nivel mai scăzut de birocraţie pentru agricultori nu au fost realizate pe deplin;
23. consideră că numeroasele norme de ecocondiţionalitate descurajează producătorii şi că, în cazurile în care este posibil, aceste norme ar trebui să fie simplificate; salută, din acest punct de vedere, iniţiativele Comisiei care vizează simplificarea;
24. îşi exprimă îngrijorarea faţă de faptul că legislaţia UE propusă (de exemplu, cea privind produsele fitosanitare) poate avea un impact enorm, reducând instrumentele pe care le au la dispoziţie agricultorii pentru a spori la maxim producţia şi poate, de fapt, să conducă la o scădere de proporţii a producţiei agricole a UE; solicită un studiu de impact detaliat, care să se refere, în special, la implicaţiile tuturor măsurilor propuse pentru siguranţa alimentară;
25. îndeamnă Comisia să efectueze o evaluare a impactului iniţiativelor de atenuare a schimbărilor climatice în sectorul agricol; agricultura trebuie să contribuie la lupta împotriva schimbărilor climatice, şi trebuie, în acelaşi timp, să beneficieze de mijloacele necesare pentru a putea combate impactul schimbărilor climatice, întrucât este unul dintre cele mai sensibile sectoare ale economiei în ceea ce priveşte clima, pentru a se asigura că aceste iniţiative nu au ca rezultat scăderea producţiei agricole a UE, fapt care ar conduce la necesitatea compensării prin importuri;
26. consideră că sistemele UE şi internaţionale de monitorizare a producţiei şi a pieţei trebuie revizuite pentru a pune la punct un mecanism de alertă mai rapid în scopul determinării tendinţelor în materie de producţie; consideră că este necesar să se creeze un regim mondial de inventariere a produselor alimentare şi un sistem mondial de stocuri ale produselor alimentare şi că Uniunea Europeană ar trebui să preia iniţiativa în elaborarea unui astfel de sistem; îndeamnă Comisia Europeană ca, în colaborare cu partenerii mondiali să înainteze o propunere în acest sens;
27. solicită punerea la dispoziţie a unor politici de asigurare eficiente care să ofere protecţie împotriva fluctuaţiilor enorme ale preţurilor şi ale veniturilor, precum şi împotriva efectelor produse de condiţiile meteorologice asupra producţiei;
28. solicită Comisiei să elaboreze un sistem european eficient de control al pieţei, care să fie în măsură să urmărească evoluţia şi tendinţele preţurilor produselor agricole şi a costurilor mijloacelor de producţie; subliniază că acest sistem trebuie să fie transparent şi să permită compararea produselor similare din diferitele state;
29. consideră că, în cadrul FAO, trebuie stabilit un observator internaţional pentru a putea supraveghea la scară internaţională preţurile produselor agricole, ale mijloacelor de producţie şi ale alimentelor;
30. subliniază faptul că prin reformele succesive ale PAC au fost abordate elemente ale politicii agricole a UE care contribuie la denaturarea schimburilor comerciale cu un impact negativ asupra agricultorilor din ţările în curs de dezvoltare, dar că raporturile de transfer rămân inegale şi trebuie încă făcute eforturi pentru a construi un sistem mai echitabil;
31. subliniază, totuşi, că reformele politicii UE adoptate în vederea alinierii la cerinţele OMC au condus la reorientarea fondurilor de sprijin ale PAC care nu mai sunt acordate în funcţie de producţie, precum şi la eliminarea măsurilor de management al pieţei şi la deschiderea pieţelor, factori care expun tot mai mult consumatorii şi producătorii la instabilitatea pieţei mondiale; solicită ca politicile PAC să conţină dispoziţii referitoare la siguranţa alimentară şi ca acordurile comerciale să includă, pentru parteneri, obligaţii identice de reglementare a pieţei care să nu pericliteze siguranţa alimentară a lumii; invită Comisia, în cadrul negocierilor OMC, să se implice pentru a obţine un acces calificat la piaţă care să garanteze că standardele de mediu ridicate ale agriculturii din UE şi drepturile fiecărui stat la siguranţă alimentară nu sunt subminate de importuri ieftine;
32. subliniază că Uniunea Europeană îşi continuă angajamentele de a elimina toate rambursările la export până în 2013 şi că prin Bilanţul PAC sunt urmărite noi reforme ale instrumentelor de susţinere a pieţei, în conformitate cu acordurile OMC;
33. consideră că punerea la punct a unui mecanism de finanţare pentru reacţie rapidă la creşterea preţurilor la produsele alimentare în ţările în curs de dezvoltare reprezintă un prim pas necesar pentru a face faţă nevoilor imediate ale celor mai afectaţi de criza alimentară; subliniază, totuşi, că acest mecanism reprezintă o măsură unică destinată direcţionării fondurilor de la rubrica 4 din bugetul UE către agricultura la scară mică din ţările cele mai afectate, mecanism care va trebui consolidat prin investiţii viitoare; consideră că Comisia ar trebui să efectueze un audit privind modul de cheltuire a banilor care trebuie însoţit de rapoarte periodice transmise Parlamentului şi ar trebui să se asigure că aceşti bani sunt utilizaţi în mod durabil, în domeniile în care necesarul este enorm; solicită, în plus, posibilitatea ca Parlamentul să supravegheze regulat procesul de implementare prin procedura de reglementare cu control;
34. invită Comisia să îşi intensifice programele actuale destinate asigurării siguranţei alimentare în Europa şi în întreaga lume; solicită o consolidare a programului tematic pentru siguranţa alimentară (2007-2010), finanţat la ora actuală cu 925 de milioane EUR pentru întreaga perioadă de desfăşurare; salută propunerea de majorare a alocaţiei bugetare pentru programul de distribuţie alimentară pentru persoanele cele mai defavorizate din comunitate (MDP) prezentată de Comisie la 17 septembrie 2008; solicită Comisiei să adopte o strategie de ansamblu în ceea ce priveşte problemele legate de siguranţa alimentară, contribuind astfel la coerenţa tuturor politicilor comunitare ale UE;
35. îşi exprimă îngrijorarea cu privire la actuala criză financiară care ar putea determina o reducere a fondurilor destinate agriculturii; invită Comisia Europeană să analizeze efectele crizei financiare asupra sectorului agricol şi să ţină seama de propunerile care vizează asigurarea stabilităţii acestui sector, inclusiv în termeni de acces la împrumuturi şi garanţii de credit;
36. indică faptul că cercetările arată că în marea lor majoritate consumatorii nu sunt conştienţi de beneficiile majore pe care le aduce PAC în termeni de siguranţă alimentară şi preţuri rezonabile pentru produsele alimentare
Studiul Agri Aware TNS/Mrbi efectuat în Irlanda în august 2008 (Hats off to the CAP). ; solicită politici de informare a cetăţenilor şi un nou angajament pentru simplificare, care ar avea ca rezultat o sensibilizare a acestora cu privire la instrumentele şi beneficiile PAC; propune să fie prezentate opiniei publice eventualele costuri pe care le-ar suporta cetăţenii dacă nu ar exista PAC;
37. consideră că PAC ar trebui să aibă un rol semnificativ în afacerile externe şi în politicile de dezvoltare ale Uniunii Europene, mai ales în ceea ce priveşte politica externă privind siguranţa alimentară; consideră că PAC, pe lângă faptul că asigură producţia alimentară a UE, poate contribui la satisfacerea, la nivel mondial, a cererii crescute de alimente;
38. ia act de impactul deosebit de negativ pe care îl au conflictele armate asupra producţiei alimentare şi accesului la hrană; îşi exprimă îngrijorarea privind consecinţele grave ale înmulţirii potenţialelor focare de conflict asupra siguranţei alimentare, de exemplu din cauza migraţiilor în masă, a întreruperii producţiei agricole şi a impactului negativ asupra infrastructurilor vitale;
39. consideră că este vital ca limitarea resurselor alimentare să nu ducă la o concurenţă feroce şi destabilizatoare pentru obţinerea acestora; prin urmare, solicită o coordonare mai eficientă la nivel tehnic între Uniunea Europeană şi organizaţiile non-guvernamentale, FAO şi alte agenţii internaţionale, şi cu Organizaţia Naţiunilor Unite, la nivel politic, pentru a promova accesul echitabil la resursele alimentare mondiale şi pentru a spori producţia alimentară în principalele ţări în curs de dezvoltare, luând în mod serios în considerare biodiversitatea şi criteriile de dezvoltare durabilă;
40. îndeamnă Uniunea Europeană să sprijine ţările ameninţate de conflicte în elaborarea unor politici agricole proprii solide, bazate pe accesul rapid la materii prime, pe învăţământ de calitate şi finanţare adecvată, precum şi pe infrastructură fiabilă; consideră că ajutorul UE ar trebui să vizeze îmbunătăţirea nivelului de autosuficienţă alimentară în ţările în curs de dezvoltare beneficiare, ceea ce va creşte nivelul de siguranţă alimentară la nivel regional şi accesul la hrană pentru grupurile cele mai defavorizate ale populaţiei;
41. observă că anumite ţări, în care se înregistrează creştere economică, ar intenţiona să închirieze terenuri extinse în ţări mai sărace din Africa sau Asia pentru a le cultiva şi pentru a trimite recoltele pe pieţele naţionale, îmbunătăţind astfel propria lor siguranţă alimentară; consideră că Uniunea Europeană şi FAO trebuie să considere acest fenomen o ameninţare gravă pentru siguranţa alimentară şi eficienţa politicilor agricole în ţările gazdă.
Agricultura în ţ ările în curs de dezvoltare
42. subliniază faptul că în contextul provocărilor alimentare actuale este nevoie de o mai mare producţie alimentară pentru a face faţă cererii din ce în ce mai mari, îmbunătăţind în acelaşi timp calitatea, scăzând costurile şi asigurând o mai mare sustenabilitate; consideră că, pentru realizarea acestui obiectiv, trebuie revizuite politicile publice în vederea îmbunătăţirii producţiei şi a metodelor de gestionare a stocurilor, precum şi pentru reglementarea pieţei mondiale;
43. subliniază necesitatea unor acţiuni suplimentare pe termen mediu şi lung pentru dezvoltarea agriculturii şi a producţiei de alimente în ţările în curs de dezvoltare, în special în Africa, ţinând seama de recomandările consiliului de experţi ai Naţiunilor Unite (IAASTD); consideră că dezvoltarea agriculturii poate sta la baza dezvoltării economice generale a unei ţări;
44. consideră că Fondul European de Dezvoltare ar trebui să se axeze într-o mai mare măsură pe agricultură, în special pe exploataţiile de dimensiuni mici şi pe prelucrarea produselor la faţa locului, din moment ce la nivel mondial marea majoritate a populaţiei sărace trăieşte în zone rurale dependente de producţia agricolă; consideră, în plus, că ar trebui depuse eforturi pentru stabilirea de reguli aplicabile comerţului agricol care să garanteze aprovizionarea cu alimente în toate ţările; consideră că ţările în curs de dezvoltare ar trebui să beneficieze de avantaje comerciale care să consolideze producţia naţională; invită Comisia să ţină seama de aceste aspecte atât în cadrul negocierilor OMC, cât şi în cadrul negocierilor acordurilor de parteneriat economic (APE) cu ţările în curs de dezvoltare;
45. consideră că accesul limitat al micilor agricultori la împrumuturi şi micro-credite care le-ar permite să investească în seminţe de mai bună calitate, îngrăşăminte şi sisteme de irigaţie constituie un obstacol major în calea creşterii producţiei agricole în ţările în curs de dezvoltare; subliniază faptul că de cele mai multe ori garanţiile pentru împrumut nu sunt disponibile; invită Banca Europeană de Investiţii să analizeze mijloacele de elaborare de programe destinate producătorilor locali de alimente din ţările în curs de dezvoltare prin acordarea de garanţii pentru împrumut pentru a facilita accesul la credite şi micro-credite;
46. îşi reafirmă convingerea în ceea ce priveşte necesitatea pieţelor agricole regionale; invită Comisia să sprijine cooperarea şi integrarea regională; reaminteşte grupului de state din Africa, Caraibe şi Pacific (ACP) că integrarea agricolă a fost un succes care, de peste 50 de ani, asigură stabilitatea în Europa; încurajează, prin urmare, comunităţile economice regionale ale statelor ACP să intensifice acţiunile în domeniul agricol şi invită ţările în curs de dezvoltare să reducă barierele comerciale care există între ele;
47. subliniază, de asemenea, faptul că agricultura trebuie să se transforme dintr-un sistem agricol de subzistenţă într-o economie rurală care creează locuri de muncă; consideră că pentru a dezvolta sectoare agricole solide ar trebui să se sublinieze importanţa măsurilor de sprijinire a tinerilor agricultori în ţările în curs de dezvoltare; consideră că Uniunea Europeană ar trebui să sporească cooperarea şi să sprijine eforturile de modernizare a lanţului alimentar în ţările în curs de dezvoltare, pentru eficientizarea acestuia; consideră că UE ar trebui să sprijine iniţiative precum programul comun al seminţelor, lansat de Uniunea Africană împreună cu partenerii săi naţionali şi regionali;
48. consideră că, în cadrul unei politici de dezvoltare eficiente a ţărilor în curs de dezvoltare, este esenţial ca aceste ţări să dispună de o strategie comună de dezvoltare agricolă, naţională sau regională, însoţită de măsuri clare de susţinere a producătorilor şi a produselor; consideră că, în acest context, ajutorul acordat dezvoltării de către UE nu va avea un caracter fragmentar, ci va face parte din strategia comună de dezvoltare agricolă, naţională sau regională, care va fi cofinanţată;
49. solicită crearea unui fond permanent de siguranţă alimentară în scopul sprijinirii populaţiei celei mai defavorizate din lume în conformitate cu rubrica 4 din bugetul general al Uniunii Europene pentru a completa celelalte măsuri de dezvoltare finanţate de UE;
50. salută iniţiativele mondiale, cum ar fi Grupul de lucru la nivel înalt al Naţiunilor Unite privind criza mondială a preţurilor produselor alimentare şi consideră că Uniunea Europeană ar trebui să îşi coordoneze eforturile cu Grupul de lucru; subliniază importanţa orientărilor facultative adoptate de statele membre ale FAO în beneficiul dreptului la alimentaţie corespunzătoare; propune, în plus, elaborarea unui program care să instituie obligativitatea creării de rezerve la nivel mondial în scopul asigurării disponibilităţii produselor alimentare, precum şi crearea unui sistem mai performant de stocare de bază pentru factorii de producţie esenţiali (proteine, îngrăşăminte, seminţe, pesticide), de preferat cu ajutorul actorilor din sectorul privat, inclusiv cooperativele agricole;
51. este conştient de angajamentele UE faţă de ţările în curs de dezvoltare şi de obligaţiile noastre actuale şi viitoare faţă de OMC; solicită ca măsurile de sprijin adoptate de UE să susţină obiectivele guvernelor africane enunţate în declaraţia de la Maputo din 2002; invită statele membre să îşi respecte angajamentele cu privire la realizarea obiectivelor de dezvoltare ale mileniului ale ONU, şi în special orientarea a 0,7 % din produsul intern brut către ajutorul pentru dezvoltare; cu toate acestea, este de părere că este mai importantă calitatea ajutorului acordat dezvoltării decât sumele alocate acestuia;
52. regretă reducerea valorii ajutorului pentru dezvoltare acordat agriculturii şi dezvoltării rurale, care de la 17 % în 1980 a scăzut la doar 3 % în 2006; îndeamnă Comisia să monitorizeze şi să direcţioneze contribuţia ajutorului financiar acordat de UE către realizarea unei creşteri economice bazate pe agricultură şi să facă toate demersurile necesare pentru ca guvernele să atribuie 10 % din bugetul naţional sectorului agricol, conform angajamentelor asumate (fixând, de exemplu, obiective definite clar în ceea ce priveşte politicile agricole naţionale);
53. reafirmă faptul că pentru ţările care aparţin grupului de state din Africa, Caraibe şi Pacific (ACP) agricultura are o capacitate mai mare decât alte sectoare de a genera creştere economică pentru populaţiile sărace din zonele rurale, având astfel o contribuţie reală la atingerea primului Obiectiv de Dezvoltare al Mileniului privind eradicarea sărăciei şi a foametei extreme şi subliniază faptul că este esenţial să se acţioneze imediat şi să se promoveze investiţii mai mari în agricultură şi dezvoltare rurală;
54. subliniază faptul că dezvoltarea rurală trebuie să se bazeze în primul rând pe dreptul la hrană şi dreptul de a produce alimente, permiţând tuturor să aibă dreptul la alimente sigure, hrănitoare, conforme codurilor culturale ale fiecărei ţări şi produse prin mijloace raţionale din punct de vedere ecologic şi durabile în cadrul structurilor agricole autodeterminate;
55. invită Uniunea Europeană să recunoască dreptul ţărilor în curs de dezvoltare la suveranitate alimentară şi să le sprijine prin măsuri specifice, care să permită, în primul rând, utilizarea şi dezvoltarea actualelor structuri şi resurse, cum ar fi seminţele, îngrăşămintele, mijloacele de producţie, precum şi stimularea integrării regionale;
56. invită Uniunea Europeană să aşeze din nou agricultura în centrul agendei sale privind dezvoltarea, acordând prioritate specifică programelor pentru dezvoltare agricolă, care să includă o ţintă clară pentru reducerea sărăciei şi obiective fezabile, îndeosebi măsuri menite să sprijine micile exploataţii agricole şi producţia de alimente destinate pieţelor locale prin utilizarea biodiversităţii, punând accentul, în special, pe consolidarea capacităţii pentru micii fermieri şi pentru femei;
57. îndeamnă Uniunea Europeană să îşi unească forţele cu statele membre, guvernele statelor ACP, organizaţiile internaţionale, băncile pentru dezvoltare regională şi fundaţiile private, precum şi cu organizaţiile neguvernamentale şi autorităţile locale pentru a include în programele regionale noi proiecte şi programe de intervenţie în vederea contracarării într-un mod mai eficient a creşterii preţurilor la alimente;
58. solicită să se ia măsuri pentru îmbunătăţirea formării care să permită tinerilor să urmeze studii superioare în domeniul agriculturii, inclusiv formare privind respectarea standardelor sanitare şi fitosanitare ale UE, precum şi pentru crearea de locuri de muncă pentru absolvenţii de studii agricole cu scopul de a reduce sărăcia şi migraţia din zonele rurale în cele urbane şi pentru a evita „scurgerea de inteligenţă” din ţările în curs de dezvoltare în ţările dezvoltate;
59. face trimitere la „Code of Good Conduct in Food Crisis Prevention and Management” 2008 („Codul de bună conduită în prevenirea şi gestionarea crizelor alimentare”) al Food Crisis Prevention Network (FCPN – Reţeaua pentru prevenirea crizelor alimentare) şi solicită aplicarea, respectiv respectarea acestor norme de conduită în contextul politicii agricole comune; sprijină şi solicită implicarea societăţii civile şi sprijinirea îndeosebi a femeilor, a cooperativelor de mici fermieri şi a asociaţiilor de producători, în vederea garantării securităţii alimentare şi a aprovizionării cu alimente;
60. îşi exprimă profunda îngrijorare cu privire la faptul că, în multe cazuri, bugetele acordate armatei şi apărării sunt mai mari decât cele destinate agriculturii şi alimentaţiei;
61. consideră că micii agricultori reprezintă baza dezvoltării agricole; subliniază câteva dintre cele mai grave probleme cu care se confruntă micii agricultori în ţările în curs de dezvoltare, cum ar fi accesul la pieţe, la terenuri, la formare, la modalităţile de finanţare, la factorii de producţie şi la tehnologie; reafirmă importanţa dezvoltării infrastructurii rurale şi a investiţiilor în exploataţiile de mici dimensiuni, precum şi în metode de producţie tradiţionale adaptate la condiţiile locale şi cu consum scăzut de factori de producţie;
62. întrucât lipsa comerţului cu produse alimentare reprezintă un factor semnificativ al producţiei mondiale de alimente, constată că, potrivit Organizaţiei Naţiunilor Unite pentru Alimentaţie şi Agricultură, producţia mondială de orez a crescut în 2007, în timp ce în acelaşi an comerţul cu orez a scăzut;
63. consideră că o continuare a liberalizării nereglementate a comerţului cu produse agricole ar conduce la o creştere şi mai mare a preţurilor la alimente şi a volatilităţii preţurilor respective; subliniază faptul că cele mai afectate vor fi ţările în curs de dezvoltare care importă produse alimentare şi care sunt şi cele mai vulnerabile; subliniază, în plus, că normele în materie de comerţ mondial nu trebuie în niciun caz să submineze dreptul ţărilor sau regiunilor de a-şi sprijini sectoarele agricole pentru a asigura securitatea alimentară a populaţiilor lor;
64. consideră că politicile de deschidere a pieţei pentru produsele agricole în cadrul acordurilor OMC şi al acordurilor bilaterale de liber schimb au avut o contribuţie semnificativă la scăderea securităţii alimentare în multe ţări în curs de dezvoltare şi în contextul actualei crize mondiale a aprovizionării cu alimente; invită Comisia Europeană să-şi reexamineze abordarea de tip piaţă liberă a comerţului agricol;
65. invită ţările mari exportatoare de produse alimentare (Brazilia, Argentina, Thailanda etc.) să acţioneze ca furnizoare sigure de alimente de bază şi să evite restricţiile la export, care ar putea avea consecinţe dezastruoase, în special asupra ţărilor sărace în curs de dezvoltare care importă alimente;
66. îşi exprimă îngrijorarea cu privire la actuala criză financiară mondială care ar putea determina o reducere a fondurilor destinate ajutorului public pentru dezvoltare; invită Comisia să analizeze impactul crizei financiare asupra sectorului ajutorului pentru dezvoltare şi să continue să elaboreze propuneri care vizează sprijinirea agriculturii în ţările cele mai sărace;
67. ia act de faptul că criza alimentară globală reprezintă una dintre ameninţările grave la adresa păcii şi securităţii globale; în acest sens, salută eforturile recente ale Comisiei de a găsi căi de abordare a problemelor legate de securitatea alimentară globală; invită statele membre să sprijine astfel de iniţiative la nivel naţional şi local;
Cercetare ş i dezvoltare
68. reafirmă angajamentul său de a investi în tehnologie şi inovaţie în sectorul agricol şi al producţiei agricole;
69. subliniază importanţa cercetărilor finanţate din fonduri publice în beneficiul siguranţei alimentare, nu numai în cel al intereselor sectorului şi care să promoveze investiţiile în cercetare atât în domeniul noilor tehnologii specifice, cât şi, de asemenea, în cel al sistemelor de producţie agricolă mondiale, ceea ce ar conduce la siguranţa alimentară pe termen lung; subliniază, prin urmare, rolul de pionierat pe care l-ar putea juca, în acest sens, de exemplu, o platformă tehnologică comunitară de susţinere a cercetării în domeniul agriculturii ecologice;
70. subliniază importanţa cercetării, dar şi a transferului de cunoştinţe dobândite prin cercetare către agricultori printr-un serviciu eficient de popularizare, în special în ţările în curs de dezvoltare; solicită intensificarea cercetării şi a acumulării de cunoştinţe în domeniul agricol;
71. este îngrijorat de faptul că accentul pus de Uniunea Europeană pe eco-condiţionalitate poate prejudicia cercetarea şi asistenţa în domeniul producţiei agricole; accentuează faptul că ambele sunt necesare;
72. solicită un program rapid de cercetare şi dezvoltare pentru o agricultură durabilă, adaptată în funcţie de locul de desfăşurare şi economică din punct de vedere al consumului de energie; încurajează statele membre să sprijine cercetarea ce vizează creşterea productivităţii în cazul aplicării rezultatelor la agricultură; este conştient de temerile consumatorilor din UE;
O agricultură mondială durabilă
73. este preocupat de modificările condiţiilor meteorologice cauzate de schimbările climatice care, conform previziunilor, vor determina secete şi inundaţii frecvente cu impact negativ asupra recoltelor şi a previzibilităţii producţiei agricole mondiale;
74. este îngrijorat de faptul că implementarea în Uniunea Europeană a propunerilor de reducere suplimentară a emisiilor de gaze cu efect de seră poate afecta negativ producţia alimentară europeană şi, în special, sectorul zootehnic;
75. recunoaşte că în sectorul agricol, care generează o cotă semnificativă din emisiile totale de CO2, este necesară îmbunătăţirea eficienţei energetice;
76. consideră că creşterea producţiei de biocombustibili şi de bioenergie ar putea avea un impact pozitiv asupra sectorului agro-alimentar, care este momentan afectat de preţurile ridicate ale mijloacelor de producţie, precum îngrăşămintele, pesticidele şi motorina, precum şi de costurile de procesare şi transport;
77. recunoaşte faptul că sectorul agricol asigură traiul pentru cea mai mare parte a populaţiei din numeroase ţări în curs de dezvoltare şi, prin urmare, încurajează aceste ţări să dezvolte mecanisme de politici agricole transparente şi stabile, care să asigure planificarea pe termen lung şi dezvoltarea durabilă;
78. invită Comisia să monitorizeze îndeaproape efectele producţiei ridicate de bioenergie în Uniunea Europeană şi în ţările terţe în ceea ce priveşte modificările legate de utilizarea terenurilor, de preţurile produselor alimentare şi de accesul la alimente;
79. reaminteşte că stimulentele pentru cultivarea durabilă a culturilor energetice nu ar trebui să pericliteze producţia de alimente;
80. invită Comisia şi statele membre să promoveze cercetarea şi dezvoltarea, pentru a preveni schimbările climatice şi a permite adaptarea la acestea, inclusiv, printre altele, cercetarea în privinţa următoarei generaţii de biocombustibili, în special utilizarea culturilor energetice cu randament ridicat, a îngrăşămintelor ecologice cât mai eficiente, a unor noi tehnologii agricole care nu afectează în mod negativ utilizarea terenurilor¸ a dezvoltării unor noi tipuri de plante, rezistente la schimbările climatice şi la bolile asociate cu acestea, precum şi cercetarea în privinţa utilizării deşeurilor în agricultură;
81. consideră că în continuare sunt necesare cercetări în domeniul agricol, pentru a spori productivitatea agricolă şi invită statele membre să exploateze pe deplin oportunităţile oferite în ceea ce priveşte acest aspect de cel de-al şaptelea program-cadru pentru cercetare şi dezvoltare tehnologică şi să adopte măsuri de îmbunătăţire a producţiei agricole în mod durabil şi eficient din punct de vedere energetic.
82. încredinţează Preşedintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluţie Consiliului şi Comisiei.
EXPUNERE DE MOTIVE
Siguranţa alimentară – acces la rezerve de alimente suficiente, sigure şi nutritive – este în prezent o prioritate politică cheie atât la nivelul UE, cât şi la nivel mondial.
Cu toate acestea, chiar şi înainte de declanşarea problemelor actuale privind criza alimentelor, peste 860 de milioane de oameni la nivel mondial sufereau de foamete cronică şi de malnutriţie.
Situaţia este exacerbată de o creştere accentuată neprevăzută şi fără precedent a preţurilor la produsele alimentare în 2006, ceea ce a dus la un număr crescut cu 100 milioane de oameni suferind de foamete cronică şi de sărăcie.
Creşterea preţurilor alimentelor vine după decenii de reducere a preţului la alimente în termeni reali.
În timp ce a existat o oarecare relaxare la nivel global a preţurilor la produsele alimentare, experţii estimează că preţurile la alimente rămân la un nivel relativ mai ridicat decât în trecut şi că este nevoie de măsuri pe termen scurt, mediu şi lung pentru asigurarea producţiei de alimente la nivel mondial în vederea asigurării necesităţilor de bază în ceea ce priveşte alimentele.
Între septembrie 2006 şi februarie 2008, preţurile mondiale ale produselor agricole au crescut, în dolari, cu 70%.
Rezervele alimentare mondiale ating niveluri scăzute critice, la nivel mondial.
Stocurile mondiale de alimente se află de asemenea la un prag critic.
După cel de-al doilea război mondial existau rezerve de stocuri de alimente pentru un an de zile, iar prin 2003 acestea s-au redus la 113 zile, iar în 2008 la 40 de zile.
În timp ce experţii estimează că tendinţa din trecut de scădere a preţurilor de pe piaţa mondială – aşa-numita agricultura mecanică – a luat sfârşit, se estimează că fluctuaţiile preţurilor de pe piaţa mondială vor fi din ce în ce mai mari.
Aceste fluctuaţii ale preţurilor vor duce la oscilaţii dramatice ale preţurilor la alimente şi la produsele agricole, exacerbând eforturile de asigurare a unei furnizări durabile la preţuri rezonabile.
O provocare cheie pentru factorii de decizie este să elaboreze politici agricole şi alimentare care să răspundă nevoilor populaţiei din toată lumea, populaţie care, potrivit estimărilor, va creşte cu 40% până în 2050, ceea ce va duce la dublarea cererii globale pentru alimente.
O atenţie imediată trebuie acordată ameliorării celor mai grave efecte ale creşterii preţurilor la alimente asupra celor mai săraci oameni din lume.
Fondul de un miliard de euro, propus de Comisia UE pentru acordarea de asistenţă ţărilor sărace în curs de dezvoltare în vederea achiziţionării seminţelor şi a îngrăşămintelor face parte din răspunsurile pe termen scurt.
Cu toate acestea, este nevoie de mai multe răspunsuri pe termen mediu şi lung, care să asigure siguranţa alimentară, în special în ţările în curs de dezvoltare.
Acest lucru va necesita o reconcentrare asupra dezvoltării agricole, cercetării agricole şi serviciilor agricole extinse în aceste ţări, precum şi o căutare a mijloacelor de stimulare a producţiei agricole în regiunile cu potenţial de producţie.
Este o necesitate politică majoră de acţionare, dat fiind faptul că, în multe ţări, preţurile ridicate ale alimentelor au dus la revolte şi tulburări politice.
ONU a estimat că tendinţa preţurilor la alimente va împinge înapoi cu câţiva ani obiectivele de dezvoltare ale mileniului cum ar fi cel de înjumătăţire a numărului oamenilor afectaţi de foamete şi malnutriţie până în 2015.
În plus, există pericolul potrivit căruia criza financiară şi cea bancară determină refuzul ţărilor dezvoltate de a oferi sprijin ţărilor în curs de dezvoltare.
Raportorul consideră acest fapt regretabil.
Bugetele pentru asistenţă cu produse alimentare sunt grav afectate de preţurile crescute la alimente, fiind nevoie de fonduri mult mai mari pentru achiziţionarea rezervelor alimentare de urgenţă.
Impactul preţurilor crescute la produse alimentare este exacerbat de acţiunile ţărilor exportatoare de alimente prin introducerea taxelor de export şi a restricţiilor la exporturile de produse alimentare, în scopul soluţionării problemelor interne privind asigurarea alimentelor.
Este de asemenea demn de remarcat faptul că ţările în curs de dezvoltare, având în vedere creşterea rapidă a populaţiei, nu vor fi capabile să-şi asigure rezervele de alimente prin producţie proprie, nevoia accentuată de importuri a produselor alimentare putând fi acoperită, prin urmare, dacă ţările industrializate ar produce şi ar exporta mai multe alimente.
Acest lucru necesită îmbunătăţirea productivităţii agricole, ceea ce va fi greu de realizat.
De la Revoluţia verde din anii ’60 şi ’70, productivitatea agricolă a cunoscut un declin continuu.
Proporţia creşterii preţurilor la alimente, precum şi rezervele de alimente şi echilibrul cererii care au dat naştere la acestea au fost în mare parte neprevăzute.
Acest lucru indică necesitatea sistemelor de informare la nivel global pentru a monitoriza nivelurile de producţie, consum şi rezerve şi pentru a asigura atenţionări corespunzătoare în cazul schimbărilor dramatice la nivelul rezervelor de alimente.
UE este cel mai mare donator de asistenţă din lume, contribuind cu 60% din totalul asistenţei pentru dezvoltare.
Este o poziţie unică de exercitare a influenţei asupra crizei actuale prin coerenţă sporită în cadrul politicilor sale comerciale, agricole şi de dezvoltare, precum şi în furnizarea conducerii la nivel global în scopul abordării cauzelor ce se află la baza crizei alimentare.
În anii ’80, aproximativ 17% din asistenţa pentru dezvoltare a fost direcţionată spre agricultură, pe când în 2006 acest procent a scăzut la numai 3%.
Politica de securitate alimentară este prevăzută la articolul 33 alineatul (39) din Tratatul de la Roma, care stabileşte obiectivele interne ale politicii agricole comune, şi anume:
● să crească productivitatea agricolă prin promovarea progresului tehnic şi asigurarea utilizării optime a factorilor de producţie, în special a forţei de muncă;
● să asigure fermierilor un standard de viaţă decent;
● stabilizarea pieţelor;
● garantarea siguranţei rezervelor;
● să asigure preţuri rezonabile pentru consumatori.
Raportorul doreşte să abordeze rolul politicii agricole în asigurarea siguranţei alimentare pentru cetăţeni, în special modul în care politica agricolă comună (PAC) face faţă necesităţilor UE, precum şi impactul acesteia asupra politicilor mondiale privind siguranţa alimentară.
Raportul ia în considerare modul în care reformele succesive ale PAC au transferat atenţia agriculturii UE de la cantitate la calitatea producţiei şi la rolul pe care acest fapt îl joacă la nivel mondial privind securitatea alimentară.
Bilanţul stării de sănătate a PAC recunoaşte situaţia nouă caracterizată prin scoaterea din circuitul agricol a anumitor terenuri şi reintroducerea altor terenuri în circuitul agricol.
Însă eforturile de ameliorare a restricţiilor privind producţia de lapte înainte de abolirea regimului de cote sunt mai puţin ambiţioase.
Noua realitate a siguranţei alimentare nu este abordată în mod suficient de către bilanţul stării de sănătate a PAC, iar această nouă realitate politică necesită, într-adevăr, atenţie mărită în cadrul oricăror schimbări ale PAC ulterioare anului 2013.
Accentul trebuie pus pe asigurarea bazei de producţie a UE şi întâmpinarea cererii crescute de alimente la nivel mondial.
Trebuie abordată provocarea rezultată în urma schimbărilor climatice, fiind necesar ca agricultura să joace un rol important în cadrul măsurilor de atenuare a acestora.
În mod ironic, activităţile legate de extinderea suprafeţelor destinate producţiei agricole şi care duc la despăduriri, sporesc în mod semnificativ problemele legate de schimbările climatice.
În plus, pe termen lung, producţia mondială de alimente va fi afectată în mod negativ de schimbările climatice.
Raportul examinează de asemenea problema discutabilă a utilizării terenurilor, precum şi problema obiectivelor politice contradictorii.
Este lumea capabilă să întâmpine necesitatea dezvoltării surselor de energie regenerabilă alternative fără ca acest fapt să aibă impact asupra preţurilor alimentelor?
Se poate atinge un echilibru între alimente, alimentaţie şi producţia de combustibil?
Motivul principal pentru cererea crescută a UE pentru grâne şi oleaginoase este producţia de bioenergie.
Legislaţia UE privind mediul atât cea actuală, cât şi cea viitoare, are impact asupra producţiei fermiere şi Raportorul solicită o evaluare a tuturor propunerilor legislative privind securitatea alimentară.
Pentru a face faţă provocărilor privind securitatea alimentară este necesară o reorientare spre cercetare şi dezvoltare agricolă.
Cercetarea trebuie, în mod special, să abordeze problemele complexe în ceea ce priveşte resursele naturale reduse ce includ apa şi terenurile, presiuni cauzate de mediu, schimbările climatice şi epuizarea resurselor de combustibil fosil de care agricultura depinde în mare măsură.
Mai presus de orice, raportul încearcă să sublinieze neglijarea în repetate rânduri a agriculturii în cadrul programelor bugetare pentru asistenţă de dezvoltare şi solicită o reorientare spre politica agricolă şi spre programele corespunzătoare nevoilor din ţările aflate în curs de dezvoltare.
În cadrul UE este, de asemenea, nevoie de a se asigura faptul ca investiţiile în cercetarea şi dezvoltarea agricolă să fie menţinute şi perfecţionate pentru a permite acestui sector să facă faţă provocărilor precum şi să îmbunătăţească producţia.
Problema cheie pentru factorii de decizie este elaborarea unor politici care să asigure fermierilor – atât celor din ţările dezvoltate, cât şi celor din ţările în curs de dezvoltare – un venit decent din producţia de alimente.
Acest fapt este esenţial pentru asigurarea producţiei alimentare şi, dacă pieţele nu pot satisface această cerinţă, este nevoie ca politicile să rezolve această problemă.
În timp ce preţurile mai mari la produse constituie un stimulent pentru producţie, preţurile în creştere ale produselor din ultimul timp au dus la creşteri semnificative ale costurilor de investiţie în cadrul fermelor.
Privind spre viitor, PAC este pregătită pentru reforme ulterioare anului 2013.
Vor continua astfel măsurile pentru plăţi decuplate.
În plus, revizuirea bugetului UE pentru 2009 va examina toate cheltuielile şi veniturile UE.
Cu siguranţă bugetul PAC va fi examinat cu atenţie.
Această analiză trebuie să ia în considerare problema siguranţei alimentare şi a necesităţii de dezvoltare a politicilor care să sporească securitatea alimentară.
Merită, de asemenea, menţionat că discuţiile eşuate din cadrul OMC vor fi, la un moment dat, reluate.
În momentul acela, problema siguranţei alimentare trebuie abordată în mod corespunzător, dat fiind faptul că discuţiile au eşuat datorită îngrijorărilor din partea Indiei şi a Chinei în ceea ce priveşte impactul valurilor de importuri asupra populaţiei rurale din aceste ţări.
Un rol însemnat îl are şi un acord la nivelul OMC care să stabilească regulile comerţului echitabil, recunoscând în acelaşi timp preocupările ţării privind siguranţa alimentară naţională.
Transformarea siguranţei alimentare în punctul principal al unei înţelegeri cu OMC poate reprezenta avântul necesar atingerii unui acord.
În ansamblu, impactul preţurilor ridicate ale alimentelor a fost deosebit de grav asupra celor aproape un miliard de oameni care suferă din cauza sărăciei, a foametei şi a malnutriţiei.
Totuşi, este posibil ca acest fapt să fi furnizat impulsul necesar pentru a acţiona în vederea ameliorării acestei probleme, începând cu acordarea unei atenţii orientate mult mai clar asupra producţiei şi productivităţii agricole.
6.11.2008
AVIZUL Comisiei pentru dezvoltare
destinat Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală
referitor la politica agricolă comună şi securitatea alimentară globală
( 2008/2153(INI) )
Raportor pentru aviz (*): Manolis Mavrommatis
(*) Comisii asociate – articolul 47 din Regulamentul de procedură
SUGESTII
Comisia pentru dezvoltare recomandă Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală, competentă în fond, includerea următoarelor sugestii în propunerea de rezoluţie ce urmează a fi adoptată:
A. întrucât, potrivit actualelor estimări ale unor organizaţii de combatere a foametei la nivel mondial, în ţările în curs de dezvoltare, una din cinci persoane este subnutrită şi suferă de foamete cronică, iar zilnic 30 000 de copii mor ca urmare a foametei şi sărăciei în întreaga lume;
B. întrucât agricultura asigură locuri de muncă şi mijloace de existenţă pentru un procent de peste 70 % din forţa de muncă din ţările în curs de dezvoltare, iar în multe ţări din Africa de peste 80 %, şi, drept urmare, politicile de dezvoltare rurală sunt esenţiale pentru combaterea eficientă a sărăciei şi a foametei;
C. întrucât, în ţările în curs de dezvoltare, femeile produc între 60 % şi 80% din alimente, respectiv jumătate din producţia mondială de alimente şi având în vedere rolul extrem de important al femeilor privind întreţinerea familiei, precum şi faptul că femeile au un acces mai dificil decât bărbaţii la suprafeţele cultivabile şi la mijloacele de producţie şi, ca atare, trebuie stimulate şi sprijinite în mod adecvat,
1. reafirmă faptul că pentru ţările care aparţin grupului de state din Africa, Caraibe şi Pacific (ACP) agricultura este un sector care are o capacitate mai mare decât altele de a genera creştere economică pentru populaţiile sărace din zonele rurale, având astfel o contribuţie reală la atingerea primului Obiectiv de Dezvoltare al Mileniului privind eradicarea sărăciei şi a foametei extreme şi subliniază faptul că este esenţial să se acţioneze imediat şi să se promoveze investiţii mai mari în agricultură şi dezvoltare rurală;
2. subliniază faptul că dezvoltarea agriculturii trebuie să se bazeze în primul rând pe dreptul la hrană şi dreptul de a produce alimente, permiţând tuturor să aibă dreptul la alimente sigure, hrănitoare, conforme codurilor culturale şi produse prin metode raţionale din punct de vedere ecologic şi durabile în cadrul unor structuri agricole autonome;
3. invită Uniunea Europeană să recunoască dreptul ţărilor în curs de dezvoltare la suveranitate alimentară şi să sprijine această suveranitate prin măsuri specifice, în primul rând prin utilizarea şi dezvoltarea actualelor structuri şi resurse, cum ar fi seminţele, îngrăşămintele naturale, mijloacele de producţie, precum şi prin stimularea integrării regionale;
4. invită Uniunea Europeană să aşeze din nou agricultura în centrul agendei sale privind dezvoltarea, acordând prioritate specifică programelor pentru dezvoltare agricolă, care să includă o ţintă clară pentru reducerea sărăciei şi obiective fezabile, îndeosebi măsuri menite să sprijine micile exploataţii agricole şi producţia de alimente destinate pieţelor locale prin utilizarea biodiversităţii, punând accentul, în special, pe consolidarea capacităţii pentru micii fermieri şi pentru femei;
5. invită guvernele statelor ACP să includă sectorul agricol printre priorităţile lor politice pentru a respecta angajamentul luat în declaraţia de la Maputo din 2003 de a aloca agriculturii cel puţin 10 % din cheltuielile publice; solicită Comisiei să încurajeze respectivele ţări să realizeze acest demers, în special cu ocazia revizuirii intermediare a celui de-al 10-lea FED;
6. solicită, în special, finanţare imediată suplimentară pentru ajutorul alimentar şi umanitar destinat ţărilor în curs de dezvoltare cu cele mai mici venituri şi necesităţile cele mai mari pe termen scurt; salută, aşadar, iniţiativa pozitivă privind mecanismul de răspuns rapid la creşterea preţurilor la alimente în ţările în curs de dezvoltare, căruia i-au fost alocate fonduri de 1 miliard EUR; solicită totuşi includerea acestui mecanism alimentar şi a acestui ajutor alimentar pe termen scurt într-o politică mai amplă pe termen lung de investiţii în agricultură;
7. îndeamnă Uniunea Europeană să îşi unească forţele cu statele membre, guvernele statelor ACP, organizaţiile internaţionale, băncile pentru dezvoltare regională şi fundaţiile private, precum şi organizaţiile neguvernamentale şi autorităţile locale pentru a include în programele regionale noi proiecte şi programe de intervenţie în vederea contracarării într-un mod mai eficient a creşterii preţurilor la alimente;
8. încurajează statele ACP să promoveze o mai bună coordonare şi o mai mare implicare a guvernelor, a autorităţilor locale, dar şi a parlamentelor naţionale şi a administraţiilor regionale în procesele de luare a deciziilor în materie de politică agricolă şi siguranţă alimentară; de asemenea, le încurajează să faciliteze o participare mai amplă a societăţii civile şi a organizaţiilor de agricultori;
9. solicită să se ia măsuri pentru îmbunătăţirea formării care să permită tinerilor să urmeze studii superioare în domeniul agriculturii, inclusiv formare privind respectarea standardelor sanitare şi fitosanitare ale UE, precum şi pentru crearea de locuri de muncă pentru absolvenţii de studii agricole cu scopul de a reduce sărăcia şi migraţia din zonele rurale în cele urbane şi pentru a evita „scurgerea de inteligenţă” din ţările în curs de dezvoltare în ţările dezvoltate;
10. solicită Consiliului şi Comisiei să acorde, cooperând îndeaproape cu ţările ACP, prioritate aspectului impactului asupra ţărilor ACP al subvenţiilor UE la exportul de produse agricole ale Uniunii şi să se angajeze să ofere răspunsuri concrete şi durabile pentru evitarea dumping-ului în conformitate cu angajamentele asumate în materie;
11. face trimitere la „Code of Good Conduct in Food Crisis Prevention and Management” 2008 („Codul de bună conduită în prevenirea şi gestionarea crizelor alimentare”) al Food Crisis Prevention Network (FCPN – Reţeaua pentru prevenirea crizelor alimentare) şi solicită aplicarea, respectiv respectarea acestor norme de conduită în contextul politicii agricole comune; sprijină şi solicită implicarea societăţii civile şi sprijinirea îndeosebi a femeilor, a cooperativelor de mici fermieri şi a asociaţiilor de producători, în vederea garantării securităţii alimentare şi a aprovizionării cu alimente;
12. reaminteşte Consiliului şi Comisiei că agrocombustibilii reprezintă doar un răspuns parţial şi temporar la problematica impactului transporturilor asupra încălzirii climatice şi a epuizării surselor de petrol şi le solicită să garanteze că producţia de agrocombustibili la nivel european este autorizată doar dacă respectă criterii stricte de durabilitate şi dacă nu concurează producerea de produse alimentare.
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
5.11.2008
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
29
Membri titulari prezen ţ i la votul final
Josep Borrell Fontelles, Danutė Budreikaitė, Marie-Arlette Carlotti, Corina Creţu, Nirj Deva, Alexandra Dobolyi, Beniamino Donnici, Fernando Fernández Martín, Juan Fraile Cantón, Alain Hutchinson, Romana Jordan Cizelj, Filip Kaczmarek, Glenys Kinnock, Maria Martens, Gay Mitchell, Toomas Savi, Pierre Schapira, Frithjof Schmidt, Jürgen Schröder, Feleknas Uca, Johan Van Hecke, Anna Záborská, Jan Zahradil, Mauro Zani
Membri suplean ţ i prezen ţ i la votul final
Miguel Angel Martínez Martínez, Manolis Mavrommatis, Csaba Őry, Renate Weber, Gabriele Zimmer
2.12.2008
AVIZUL Comisiei pentru afaceri externe
destinat Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală
referitor la Politica agricolă comună şi siguranţa alimentară mondială
( 2008/2153(INI) )
Raportor: Bastiaan Belder
SUGESTII
Comisia pentru afaceri externe recomandă Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală, competentă în fond, includerea următoarelor sugestii în propunerea de rezoluţie ce urmează a fi adoptată:
1. consideră că siguranţa alimentară constituie o prioritate esenţială la nivel mondial; în opinia sa, producţia agricolă stă la baza siguranţei alimentare;
2. . consideră că PAC reprezintă un element important al politicilor mondiale privind siguranţă alimentară;
3. . consideră că PAC ar trebui să aibă un rol semnificativ în afacerile externe şi în politicile de dezvoltare ale UE, mai ales în ceea ce priveşte politica externă privind siguranţa alimentară; consideră că, pe lângă asigurarea producţiei alimentare a UE, PAC poate contribui la satisfacerea, la nivel mondial, a cererii crescute de alimente;
4. ia act de impactul deosebit de negativ pe care îl au conflictele armate asupra producţiei alimentare şi accesului la hrană; îşi exprimă îngrijorarea privind consecinţele grave pe care multiplicarea conflictelor le are asupra siguranţei alimentare, de exemplu migraţiile în masă, întreruperea producţiei agricole, impactul dăunător asupra infrastructurilor vitale;
5. consideră că este vitală evitarea unei lupte competitive dăunătoare pentru resurse alimentare limitate; prin urmare, solicită o coordonare mai eficientă la nivel tehnic între Uniunea Europeană şi organizaţiile non-guvernamentale, Organizaţia Naţiunilor Unite pentru Alimentaţie şi Agricultură (FAO) şi alte agenţii internaţionale, şi cu Organizaţia Naţiunilor Unite, la nivel politic, pentru a promova accesul echitabil la resursele alimentare mondiale şi pentru a spori producţia alimentară în principalele ţări în curs de dezvoltare, luând în mod serios în considerare biodiversitatea şi criteriile de dezvoltare durabilă;
6. îndeamnă Uniunea Europeană să sprijine ţările ameninţate de conflicte în elaborarea unor politici agricole proprii solide, bazate pe accesul rapid la materii prime, pe învăţământ de calitate şi finanţare adecvată, precum şi pe infrastructură fiabilă; consideră că ajutorul UE ar trebui să vizeze îmbunătăţirea nivelului de autosuficienţă alimentară în ţările în curs de dezvoltare beneficiare, ceea ce va creşte nivelul de siguranţă alimentară la nivel regional şi accesul la hrană pentru grupurile cele mai defavorizate ale populaţiei;
7. observă că anumite ţări, în care se înregistrează creştere economică, ar intenţiona să închirieze terenuri extinse în ţări mai sărace din Africa sau Asia pentru a le cultiva şi pentru a trimite recoltele pe pieţele naţionale, îmbunătăţind astfel propria lor siguranţă alimentară; consideră că Uniunea Europeană şi FAO trebuie să considere acest fenomen o ameninţare gravă pentru siguranţa alimentară şi eficienţa politicilor agricole în ţările gazdă.
8. consideră că creşterea preţurilor produselor alimentare şi dezvoltarea rapidă din domeniul biotehnologiei nu trebuie să genereze o atitudine mai puţin sensibilă la problemele de mediu în ceea ce priveşte folosirea produselor modificate genetic.
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
1.12.2008
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
25
Membri titulari prezen ţ i la votul final
Christopher Beazley, Angelika Beer, Bastiaan Belder, Monika Beňová, André Brie, Marco Cappato, Véronique De Keyser, Giorgos Dimitrakopoulos, Richard Howitt, Anna Ibrisagic, Maria Eleni Koppa, Helmut Kuhne, Vytautas Landsbergis, Francisco José Millán Mon, Philippe Morillon, Annemie Neyts-Uyttebroeck, Raimon Obiols i Germà, Vural Öger, Ria Oomen-Ruijten, Ioan Mircea Paşcu, Flaviu Călin Rus, István Szent-Iványi, Charles Tannock
Membri suplean ţ i prezen ţ i la votul final
Laima Liucija Andrikienė, Tunne Kelam
13.11.2008
AVIZUL Comisiei pentru comer Ţ interna Ţ ional
destinat Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală
referitor la politica agricolă comună şi securitatea alimentară globală
( 2008/2153(INI) )
Raportor: Béla Glattfelder
SUGESTII
Comisia pentru comerţ internaţional recomandă Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală, competentă în fond, includerea următoarelor sugestii în propunerea de rezoluţie ce urmează a fi adoptată:
1. consideră că securitatea alimentară a Europei şi a lumii este din ce în ce mai ameninţată de volatilitatea mare a preţurilor la produsele alimentare, care s-a reflectat recent într-o creştere puternică a preţurilor, după o perioadă de 30 de ani în care preţurile au scăzut în termeni reali; subliniază faptul că grupurile de populaţie cele mai sărace, atât din ţările în curs de dezvoltare, cât şi din ţările dezvoltare, sunt cel mai puternic afectate;
2. estimează că recenta creştere bruscă a preţurilor poate fi explicată prin creşterea structurală a cererii la nivel mondial pentru produsele agricole, datorită creşterii demografice, schimbării obiceiurilor alimentare şi creşterii producţiei de agrocombustibili şi datorită unor conjuncturi nefavorabile, cum ar fi recolte slabe şi speculaţii pe pieţele mondiale, ceea ce cauzează probleme majore pentru segmentele mai sărace ale populaţiei, atât în Europa, cât mai ales în ţările sărace din întreaga lume; subliniază faptul că, prin urmare, această criză nu va fi temporară şi că ea necesită un răspuns global şi pe termen lung;
3. subliniază că eforturile de a satisface nevoile de bază ale oamenilor, în special în ceea ce priveşte hrana şi apa, pot fi adesea o sursă de conflict; remarcă faptul că, odată cu creşterea demografică mondială, estimându-se că populaţia planetei va creşte cu 3 miliarde de persoane până în 2050, se vor exacerba şi astfel de tensiuni în toate regiunile lumii; solicită, prin urmare, ca acest aspect geostrategic să fie luat în considerare la elaborarea viitoarelor politici agricole;
4. subliniază faptul că în contextul provocărilor alimentare actuale este nevoie de o mai mare producţie alimentară pentru a face faţă cererii din ce în ce mai mari, îmbunătăţind în acelaşi timp calitatea, scăzând costurile şi asigurând o mai mare sustenabilitate; consideră că, pentru realizarea acestui obiectiv, trebuie revizuite politicile publice în vederea îmbunătăţirii producţiei şi a metodelor de gestionare a stocurilor, precum şi pentru reglementarea pieţei mondiale;
5. întrucât lipsa comerţului cu produse alimentare reprezintă un factor semnificativ al producţiei mondiale de alimente, observă faptul că, potrivit Organizaţiei Naţiunilor Unite pentru Alimentaţie şi Agricultură, producţia mondială de orez a crescut în 2007, în timp ce în acelaşi an comerţul cu orez a scăzut;
6. consideră că o continuare a liberalizării nereglementate a comerţului cu produse agricole ar conduce la o creştere şi mai mare a preţurilor la alimente şi a volatilităţii preţurilor respective; subliniază faptul că cele mai afectate vor fi ţările în curs de dezvoltare care importă produse alimentare şi care sunt şi cele mai vulnerabile;‑{}‑ subliniază, în plus, că normele în materie de comerţ mondial nu trebuie în niciun caz să contravină dreptului ţărilor sau regiunilor de a-şi sprijini sectoarele agricole pentru a asigura securitatea alimentară a populaţiilor lor;
7. consideră că politicile de deschidere a pieţei pentru produsele agricole în cadrul acordurilor OMC şi al acordurilor bilaterale de liber schimb au avut o contribuţie semnificativă la scăderea securităţii alimentare în multe ţări în curs de dezvoltare şi în contextul actualei crize mondiale a aprovizionării cu alimente; invită Comisia Europeană să-şi reexamineze abordarea de tip piaţă liberă a comerţului agricol;
8. invită ţările mari exportatoare de produse alimentare (Brazilia, Argentina, Thailanda etc.) să acţioneze ca furnizoare sigure de alimente de bază şi să evite restricţiile la export, care ar putea avea consecinţe dezastruoase, în special asupra ţărilor sărace în curs de dezvoltare care importă alimente;
9. insistă asupra faptului că UE trebuie să joace un rol important în ajustarea ofertei la cererea de alimente din întreaga lume şi că toate formele de agricultură trebuie să fie implicate în realizarea acestui deziderat; consideră, în plus, că UE trebuie să garanteze securitatea sa alimentară, menţinând obiectivele de bază ale politicii agricole comune (PAC): preţuri rezonabile, garantarea siguranţei aprovizionării, stabilizarea pieţelor, asigurarea unui nivel de trai echitabil şi a creşterii productivităţii prin intermediul progreselor tehnologice şi al unor recolte mai bune, precum şi crearea unor plase de siguranţă pentru a face faţă crizelor similare celei cu care ne confruntăm în prezent;
10. regretă că noile măsuri propuse de Comisie ca parte din bilanţul PAC nu ţin seama suficient de lecţiile învăţate din actuala criză;
11. invită Comisia să îndrume producţia de agrocombustibili spre utilizarea unei tehnologii de a doua generaţie, pentru a evita reducerea aprovizionării cu alimente şi pentru a revizui şi adapta obiectivele în materie de agrocombustibili pe baza unor criterii economice, sociale şi de mediu clar identificate.
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
5.11.2008
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
27
Membri titulari prezen ţ i la votul final
Kader Arif, Daniel Caspary, Christofer Fjellner, Béla Glattfelder, Ignasi Guardans Cambó, Jacky Hénin, Caroline Lucas, Erika Mann, Helmuth Markov, David Martin, Vural Öger, Georgios Papastamkos, Godelieve Quisthoudt-Rowohl, Tokia Saïfi, Peter Šťastný, Gianluca Susta, Daniel Varela Suanzes-Carpegna, Iuliu Winkler, Corien Wortmann-Kool
Membri suplean ţ i prezen ţ i la votul final
Bastiaan Belder, Ole Christensen, Albert Deß, Eugenijus Maldeikis, Javier Moreno Sánchez, Zbigniew Zaleski
Membri suplean ţ i [articolul 178 alineatul (2)] prezen ţ i la votul final
Sepp Kusstatscher, Michel Teychenné
3.12.2008
AVIZUL Comisiei pentru industrie, cercetare ş i energie
destinat Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală
referitor la politica agricolă comună şi securitatea alimentară globală
( 2008/2153(INI) )
Raportoare pentru aviz: Silvia-Adriana Ţicău
SUGESTII
Comisia pentru industrie, cercetare şi energie recomandă Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală, competentă în fond, includerea următoarelor sugestii în propunerea de rezoluţie ce urmează a fi adoptată:
1. subliniază importanţa unei analize cuprinzătoare referitoare la preţurile din ce în ce mai ridicate ale alimentelor pentru utilizatorii finali, luând în considerare creşterea preţurilor energiei, fenomenele meteorologice nefavorabile şi sporirea cererii de energie datorată creşterii demografice globale şi solicită Comisiei să analizeze în continuare legătura dintre preţurile ridicate la alimente şi preţurile din ce în ce mai mari la energie, în special pentru combustibili;
2. ia act de faptul că criza alimentară globală reprezintă una dintre ameninţările grave la adresa păcii şi securităţii globale; în acest sens, salută eforturile recente ale Comisiei de a găsi căi de abordare a problemelor legate de securitatea alimentară globală; invită statele membre să sprijine astfel de iniţiative la nivel naţional şi local;
3. recunoaşte că în sectorul agricol, care generează o cotă semnificativă din emisiile totale de CO 2 , este necesară îmbunătăţirea eficienţei energetice;
4. consideră că creşterea producţiei de biocombustibili şi de bioenergie ar putea avea un impact pozitiv asupra sectorului agro-alimentar, care este momentan afectat de preţurile ridicate ale elementelor care contribuie la procesul de producţie, precum îngrăşămintele, pesticidele şi motorina, precum şi de costurile de prelucrare şi transport;
5. recunoaşte faptul că sectorul agricol asigură condiţiile de trai pentru cea mai mare parte a populaţiei din numeroase ţări în curs de dezvoltare şi, prin urmare, încurajează aceste ţări să dezvolte mecanisme de politici agricole transparente şi stabile, care să asigure planificarea pe termen lung şi dezvoltarea durabilă;
6. invită Comisia să monitorizeze îndeaproape efectele producţiei ridicate de bioenergie în UE şi în ţările terţe în ceea ce priveşte modificările legate de utilizarea terenurilor, de preţurile produselor alimentare şi de accesul la alimente;
7. reaminteşte că stimulentele pentru cultivarea durabilă a culturilor energetice nu ar trebui să pericliteze producţia de alimente;
8. subliniază necesitatea de a obţine un echilibru în ceea ce priveşte criteriile de durabilitate pentru biocombustibili, care, pe de o parte, permite preîntâmpinarea efectelor negative produse de creşterea producţiei de bioenergie asupra biodiversităţii, asupra preţurilor alimentelor şi asupra modurilor de utilizare a terenurilor şi care, pe de altă parte, nu reduce şansele de realizare a obiectivelor privind energia regenerabilă pentru 2020;
9. invită Comisia şi statele membre să promoveze cercetarea şi dezvoltarea, pentru a preveni şi a permite adaptarea la schimbările climatice, inclusiv, printre altele, cercetarea în privinţa următoarei generaţii de biocombustibili, în special utilizarea culturilor energetice cu randament ridicat, a îngrăşămintelor ecologice cât mai eficiente, a unor noi tehnologii agricole care nu afectează în mod negativ utilizarea terenurilor¸ a dezvoltării unor noi tipuri de plante, rezistente la schimbările climatice şi la bolile asociate cu acestea, precum şi cercetarea în privinţa utilizării deşeurilor în agricultură;
10. consideră că în continuare sunt necesare cercetări în domeniul agricol, pentru a spori productivitatea agricolă şi invită statele membre să exploateze pe deplin oportunităţile oferite în ceea ce priveşte acest aspect de cel de-al şaptelea program-cadru pentru cercetare şi dezvoltare tehnologică şi să adopte măsuri de îmbunătăţire a producţiei agricole în mod durabil şi eficient din punct de vedere energetic.
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
2.12.2008
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
39
Membri titulari prezen ţ i la votul final
Šarūnas Birutis, Jan Březina, Jerzy Buzek, Jorgo Chatzimarkakis, Giles Chichester, Dragoş Florin David, Den Dover, Nicole Fontaine, Adam Gierek, Norbert Glante, David Hammerstein, Erna Hennicot-Schoepges, Mary Honeyball, Ján Hudacký, Werner Langen, Anne Laperrouze, Pia Elda Locatelli, Eluned Morgan, Antonio Mussa, Angelika Niebler, Reino Paasilinna, Aldo Patriciello, Miloslav Ransdorf, Vladimír Remek, Herbert Reul, Teresa Riera Madurell, Mechtild Rothe, Paul Rübig, Britta Thomsen, Patrizia Toia, Claude Turmes, Nikolaos Vakalis, Adina-Ioana Vălean
Membri suplean ţ i prezen ţ i la votul final
Gabriele Albertini, Alexander Alvaro, Pierre Pribetich, John Purvis, Silvia-Adriana Ţicău, Vladimir Urutchev
ANEXĂ
D(2008) 64227
Mr Neil Parish
Preşedinte
Comisia pentru agricultură şi dezvoltare rurală
Obiectul: Proiectul de raport al comisiei AGRI referitor la politica agricolă şi siguranţa alimentară mondială
Stimate dle Preşedinte,
Raportul susmenţionat a suscitat un viu interes în cadrul Comisiei pentru bugete.
Multe dintre aspecte bugetare fuseseră tratate în cadrul recentului raport întocmit de Gay Mitchell pentru Comisia pentru dezvoltare referitor la „mecanismul de reacţie rapidă la creşterea preţurilor la produsele alimentare în ţările în curs de dezvoltare“ iar recenta conciliere bugetară din 21 noiembrie a reprezentat un uriaş pas înainte pentru mecanismul pentru produse alimentare.
Prin urmare, în locul unui aviz oficial, vă prezentăm comentariile noastre sub forma unei scrisori.
Susţinem pe deplin cea mai mare parte a concluziilor proiectului de raport al dnei McGuiness, în special eliminarea tuturor restituirilor la export până în 2013 şi continuarea reformelor în conformitate cu acordurile OMC.
Aş dori doar să reamintesc câteva aspecte bugetare importante aferente:
1.
Parlamentul European şi Consiliul au fost de acord să finanţeze „mecanismul de reacţie rapidă la creşterea preţurilor la produsele alimentare în ţările în curs de dezvoltare“ (mecanismul pentru produse alimentare) pe o perioadă de 3 ani la rubrica 4 („UE ca partener internaţional“) din cadrul financiar multianual, cu suma de 1 miliard EUR, eşalonată în următorii ani după cum urmează: 262 milioane EUR în 2008, 568 milioane EUR în 2009 şi 170 milioane EUR în 2010, majoritatea proveniţi din realocarea de la instrumentul pentru stabilitate, instrumentul pentru flexibilitate şi rezerva pentru ajutor de urgenţă.
În acest scop, în 2008 va fi introdusă o sumă suplimentară de 240 milioane EUR în angajamente pentru rezerva ajutoare de urgenţă şi va fi introdusă linia bugetară pentru mecanismul privind produsele alimentare.
Pentru 2009, vor fi introduse în buget, pentru mecanismul privind produsele alimentare, o sumă de 490 milioane EUR în angajamente şi o sumă de 450 milioane EUR în plăţi.
Calendarul de plăţi pentru mecanismul privind produsele alimentare ar trebui să fie de 450 milioane EUR în 2009, 350 milioane EUR în 2010 şi 200 milioane EUR în 2011 şi în anii următori, sub rezerva autorizării de către autoritatea bugetară în cadrul fiecărei proceduri bugetare anuale.
2.
Cu aceeaşi ocazie, Comisiei i s-a solicitat să asigure convergenţa şi complementaritatea cu mecanismul pentru produse alimentare din cadrul FED.
3.
Convergenţa ar trebui urmărită şi în privinţa contribuţiilor UE la Programul alimentar mondial şi la alte programe ale ONU pentru agricultură şi securitate alimentară.
Declaraţia comună asupra căreia s-a convenit cu ocazia reuniunii de conciliere a subliniat importanţa creşterii vizibilităţii asistenţei comunitare în general.
4.
Referitor la punctul 28 al raportului McGuiness, reamintesc că în cadrul avizului din 24.9.2008 al Comisiei pentru bugete destinat Comisiei pentru dezvoltare s-a votat un amendament privind importanţa microcreditului pentru micii agricultori din ţările în curs de dezvoltare afectare de criză.
Acest sistem de microcreditare ar trebui să fie dezvoltat într-un mod similar cu instrumentele existente (instrumentul de finanţare a cooperării pentru dezvoltare (ICD) şi Fondul European de Dezvoltare (FED)) şi ar trebui destinat creşterii producţiei.
Cu stimă,
R. Böge
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
8.12.2008
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
17
Membri titulari prezen ţ i la votul final
Luis Manuel Capoulas Santos, Joseph Daul, Carmen Fraga Estévez, Elisabeth Jeggle, Heinz Kindermann, Stéphane Le Foll, Véronique Mathieu, Rosa Miguélez Ramos, Neil Parish, Agnes Schierhuber, Czesław Adam Siekierski, Alyn Smith
Membri suplean ţ i prezen ţ i la votul final
Milan Horáček, Astrid Lulling, Jan Mulder, Maria Petre, Kyösti Virrankoski
