18.11.2009 B7-0142/2009 PROPUNERE DE REZOLUŢIE depusă pe baza declarației Comisiei
în conformitate cu articolul 110 alineatul (2) din Regulamentul de procedură
referitoare la indicarea originii
Carl Schlyter
în numele Grupului Verts/ALE
PE428.760v01-00 B7‑0142/2009 Rezoluția Parlamentului European referitoare la indicarea originii
Parlamentul European,
– având în vedere Regulamentul Consiliului (CE) nr.
980/2005 din 27 iunie 2005 de aplicare a unui sistem de preferințe tarifare generalizate JO L 169, 30.6.2005, p.
1.
,
– având în vedere Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori JO L 149, 11.6.2005, p.
22.
,
– având în vedere articolul IX și articolul XXIV:5 din Acordul General pentru Tarife și Comerț 1994 (GATT 1994),
– având în vedere Regulamentul (CEE) nr.
2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar JO L 302, 19.10.1992, p.
1.
și Regulamentul (CEE) nr.
2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 JO L 253, 11.10.1993, p.1.
de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr.
2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar, care stabilește regimul nepreferențial al regulilor de origine al Comunității Europene,
– având în vedere Regulamentul (CEE) nr.
918/83 al Consiliului din 28 martie 1983 privind instituirea unui regim comunitar de scutiri de drepturi vamale JO L 105, 23.4.1983, p.
1.
,
– având în vedere Rezoluția sa din 5 februarie 2009 referitoare la consolidarea rolului IMM-urilor europene în comerțul internațional,
– având în vedere Rezoluția sa din 6 iulie 2006 referitoare la indicarea originii,
– având în vedere Declarația sa scrisă din 11 decembrie 2007 privind marcajul originii,
– având în vedere articolul 110 alineatul (2) din Regulamentul său de procedură,
A. întrucât în prezent nu există dispoziții armonizate sau practici uniforme privind indicarea originii la nivelul UE; întrucât disparitățile dintre normele în vigoare în statele membre și absența unor norme comunitare clare în acest domeniu au drept rezultat un cadru legal fragmentar;
B. întrucât măsurile naționale care impun indicarea obligatorie a originii bunurilor importate din alte state membre sunt interzise, în timp ce în ceea ce privește indicarea obligatorie a originii bunurilor importate din țări terțe nu există limite;
C. întrucât unii dintre principalii parteneri comerciali ai UE, precum SUA, China, Japonia și Canada, au adoptat cerințe privind indicarea obligatorie a originii;
D. întrucât, prin Agenda de la Lisabona, UE și-a propus ca obiectiv consolidarea economiei europene, inter alia, prin creșterea competitivității industriei sale în cadrul economiei mondiale; întrucât o economie de piață globalizată și competitivă poate fi considerată echitabilă numai în cazul în care se bazează pe considerente și valori sociale și de mediu comune și în cazul în care funcționează după reguli clare, atât pentru producători, cât și pentru exportatori și importatori;
E. întrucât un sistem de indicare a originii ar avea drept scop să permită consumatorilor din UE să cunoască precis țara de origine a produselor pe care le achiziționează; întrucât consumatorii ar putea astfel identifica produsele respective cu normele sociale, de mediu și de siguranță asociate în general cu țara în cauză, în absența unor norme obligatorii convenite în cadrul reglementărilor comerciale internaționale;
F. întrucât propunerea de introducere în UE a unui sistem obligatoriu de indicare a țării de origine se limitează la un număr restrâns de produse de import, precum textilele, bijuteriile, articolele de îmbrăcăminte, de încălțăminte și din piele, corpurile și sursele de iluminat, produsele din sticlă, din ceramică și de marochinărie, în cazul cărora mențiunea „fabricat în” oferă consumatorului informații utile pentru alegerea sa finală;
G. întrucât este esențial să se asigure condiții echitabile în relația cu producătorii din principalele noastre țări partenere care au pus în aplicare cerințe privind indicarea originii;
H. întrucât intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona la 1 decembrie 2009 va plasa Consiliul și Parlamentul European pe picior de egalitate în privința acestui subiect; întrucât în acest caz va fi aplicabilă procedura legislativă ordinară prevăzută la articolul 207 din Tratatul de la Lisabona,
1. reafirmă că protecția consumatorilor impune existența unor norme comerciale transparente și consecvente, inclusiv indicarea originii;
2. invită Comisia și Consiliul să ia toate măsurile necesare pentru a asigura condiții echitabile în relația cu partenerii comerciali care au pus în aplicare cerințe privind indicarea originii;
3. invită Comisia și Consiliul să instituie mecanisme corespunzătoare de supraveghere a vămilor și de control al aplicării legii;
4. îndeamnă statele membre să adopte o abordare coerentă a acestei chestiuni la nivel comunitar pentru a permite consumatorilor din UE să primească informații mai cuprinzătoare și precise; consideră că obligativitatea indicării originii este un pas important în direcția unei informări mai cuprinzătoare cu privire la standardele sociale și ecologice în domeniul producției și al prelucrării;
5. încurajează Comisia să intervină cu fermitate, împreună cu statele membre, pentru a apăra drepturile și așteptările legitime ale consumatorilor ori de câte ori apar dovezi ale indicării originii în mod fraudulos sau înșelător de către producătorii sau importatorii din afara UE;
6. consideră că propunerea de regulament al Consiliului de introducere a indicării obligatorii a țării de origine a anumitor produse importate din țări terțe în Uniunea Europeană („indicarea originii”) reprezintă un element de bază pentru a realiza obiectivul care vizează transparența și informarea corespunzătoare a consumatorului, precum și existența unor norme comerciale internaționale coerente; consideră că este important ca, într-o a doua etapă, să se extindă lista produselor aflate sub incidența regulamentului pentru a include toate principalele bunuri de consum importat;.
7. consideră că, de la 1 decembrie 2009, în conformitate cu procedura legislativă ordinară prevăzută în Tratatul de la Lisabona, ar trebui să înceapă oficial consultările și schimburile de opinii cu Consiliul, orice întârziere fiind nejustificată;
8. invită Comisia să își mențină propunerea neschimbată și să o prezinte din nou Parlamentului în conformitate cu articolul 207 din Tratatul de la Lisabona, imediat după intrarea în vigoare a acestuia;
9. încredințează Președintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluție Consiliului și Comisiei.
