P6_TA(2008)0444
Investigarea accidentelor din sectorul de transport maritim ***II
A6-0332/2008
Rezoluţia legislativă a Parlamentului European din 24 septembrie 2008 referitoare la poziția comună adoptată de Consiliu în vederea adoptării unei Directive a Parlamentului European și a Consiliului de instituire a principiilor fundamentale care reglementează investigarea accidentelor din sectorul de transport maritim și de modificare a Directivelor 1999/35/CE și 2002/59/CE (5721/5/2008 – C6-0226/2008 – 2005/0240(COD) )
(Procedura de codecizie: a doua lectură)
Parlamentul European,
–
având în vedere poziția comună a Consiliului (5721/5/2008 – C6–0226/2008 ) JO C 184 E, 22.7.2008, p.
23.
,
–
având în vedere poziția sa în primă lectură JO C 74 E, 20.3.2008, p.
546.
referitoare la propunerea Comisiei prezentată Parlamentului European și Consiliului ( COM(2005)0590 ),
–
având în vedere articolul 251 alineatul (2) din Tratatul CE,
–
având în vedere articolul 62 din Regulamentul său de procedură,
–
având în vedere recomandarea pentru a doua lectură a Comisiei pentru transport și turism ( A6-0332/2008 ),
1.
aprobă poziția comună astfel cum a fost modificată;
2.
încredințează Președintelui sarcina de a transmite Consiliului și Comisiei poziția Parlamentului.
P6_TC2-COD(2005)0240
Poziţia Parlamentului European adoptată în a doua lectură la 24 septembrie 2008 în vederea adoptării unei Directive
2008/.../CE
a Parlamentului European și a Consiliului de instituire a principiilor fundamentale care reglementează investigarea accidentelor din sectorul de transport maritim și de modificare a
Directivei
1999/35/CE
a Consiliului
și
a Directivei
2002/59/CE
a Parlamentului European şi a Consiliului
(Text cu relevanţă pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene, în special articolul 80 alineatul (2),
având în vedere propunerea Comisiei,
având în vedere avizul Comitetului Economic şi Social European JO C 318, 23.12.2006, p.
195.
,
având în vedere avizul Comitetului Regiunilor JO C 229, 22.9.2006, p.
38.
,
hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat Avizul Parlamentului European din 25 aprilie 2007
(JO C 74 E, 20.3.2008, p.
546)
, Poziţia comună a Consiliului din
6 iunie 2008 (JO C 184E, 22.7.2008, p.
23)
. şi Poziţia Parlamentului European din
24 septembrie 2008.
,
întrucât: (1)
Ar trebui să se menţină un nivel general ridicat de siguranţă în transportul maritim din Europa şi ar trebui să se depună toate eforturile pentru a reduce numărul de accidente şi incidente maritime.
(2)
Efectuarea promptă a unor investigaţii tehnice în caz de accidente maritime îmbunătăţeşte siguranţa maritimă, întrucât contribuie la prevenirea repetării unor astfel de accidente care duc la pierderi de vieţi omeneşti şi de nave, precum şi la poluarea mediului marin.
(3)
Parlamentul European, în rezoluţia sa din 21 aprilie 2004 privind creşterea siguranţei maritime JO C 104 E, 30.4.2004, p.
730.
, a îndemnat Comisia să prezinte o propunere de directivă privind investigarea accidentelor de navigaţie.
(4)
Articolul 2 din Convenţia Organizaţiei Naţiunilor Unite din 1982 privind dreptul mării din 10 decembrie 1982 (║'UNCLOS") stabileşte dreptul statelor de coastă de a investiga cauza oricărui accident maritim care are loc în apele sale teritoriale şi care ar putea pune în pericol viaţa oamenilor sau mediul, ar putea implica autorităţile sale de coastă responsabile cu operaţiunile de căutare şi salvare sau ar putea afecta în alt fel statul de coastă în cauză.
(5)
Articolul 94 din UNCLOS prevede ca, în cazul anumitor accidente sau incidente de navigaţie survenite în marea liberă, statele de pavilion solicită efectuarea de investigaţii de către sau sub autoritatea uneia sau a mai multor persoane având calificarea corespunzătoare.
(6)
Regula I/21 din Convenţia internaţională pentru ocrotirea vieţii omeneşti pe mare din 1 noiembrie 1974 (║ "SOLAS 74"), Convenţia internaţională privind liniile de încărcare din 5 aprilie 1966 şi Convenţia internaţională pentru prevenirea poluării de către nave din 2 noiembrie 1973 stabilesc
răspunderea
statelor de pavilion în ceea ce priveşte efectuarea de investigaţii în caz de accidente şi comunicarea constatărilor relevante către Organizaţia Maritimă Internaţională (OMI).
(7)
Codul de punere în aplicare a instrumentelor obligatorii ale OMI anexat la Rezoluţia A.973(24) a Adunării OMI din 1 decembrie 2005 reaminteşte obligaţia statelor de pavilion de a lua măsurile necesare pentru a asigura efectuarea de investigaţii privind siguranţa maritimă de către anchetatori având calificarea corespunzătoare, competenţi în chestiunile legate de accidentele şi incidentele maritime.
De asemenea, codul respectiv impune statelor de pavilion să fie pregătite să pună la dispoziţie anchetatori calificaţi în acest scop, indiferent de locul în care s-a produs accidentul sau incidentul.
(8)
Ar trebui să se aibă în vedere dispoziţiile Codului pentru investigarea accidentelor şi incidentelor maritime, anexat la Rezoluţia A.849(20) a Adunării OMI din 27 noiembrie 1997 (║ Codul OMI pentru investigarea accidentelor şi incidentelor maritime), care prevede aplicarea unei abordări comune în ceea ce priveşte investigaţiile privind siguranţa în caz de accidente şi incidente maritime, precum şi cooperarea între state pentru identificarea factorilor care conduc la producerea unor accidente şi incidente maritime.
Ar trebui să se ia, de asemenea, în considerare Rezoluţia A.861(20) a Adunării OMI din 27 noiembrie 1997 şi Rezoluţia MSC.163(78) a Comitetului pentru siguranţă maritimă din cadrul OMI din 17 mai 2004, care prevăd o definiţie pentru "înregistratoare de date privind voiajul".
(9)
La desfăşurarea de investigaţii privind siguranţa maritimă asupra accidentelor şi incidentelor maritime, statele membre ar trebui să aibă în vedere "Liniile directoare privind tratamentul echitabil al navigatorilor în caz de accident maritim" anexate la Rezoluţia
LEG.
3(91)
a
comitetului juridic al
OMI şi a organismului de conducere al Organizaţiei Internaţionale a Muncii din
27 aprilie 2006
▌.
(10)
Directiva 1999/35/CE a Consiliului din 29 aprilie 1999 privind sistemul de expertize obligatorii pentru operarea în siguranţă a serviciilor regulate de feriboturi cu punte ruliu şi ambarcaţiuni rapide de pasageri JO L 138, 1.6.1999, p.
1. ║
impune statelor membre să definească, în cadrul sistemelor lor juridice, un statut juridic care să le permită acestora sau oricărui alt stat membru interesat în mod deosebit, să participe, să coopereze sau, dacă este prevăzut în Codul OMI pentru investigarea accidentelor şi incidentelor maritime, să desfăşoare investigaţii asupra oricărui accident sau incident maritim în care sunt implicate navele de tip feribot ro-ro sau navele de pasageri de mare viteză.
(11)
Directiva 2002/59/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 27 iunie 2002 de instituire a unui sistem comunitar de monitorizare şi informare privind traficul navelor maritime JO L 208, 5.8.2002, p.
10.
impune statelor membre să respecte Codul OMI pentru investigarea accidentelor şi incidentelor maritime şi să se asigure că rezultatele investigaţiilor privind accidentele sunt publicate cât mai curând posibil, după finalizarea acestora.
(12)
Efectuarea în mod nepărtinitor a unei investigații privind siguranța în cazul accidentelor și incidentelor care implică nave maritime sau alte nave din porturi sau zone maritime cu acces limitat are o importanță crucială în stabilirea împrejurărilor și cauzelor
unor
astfel de
accidente
sau
incidente
.
Investigațiile respective ar trebui, prin urmare, efectuate de către anchetatori calificați, sub controlul unui organ sau al unei entități independente
care deţine în mod permanent competenţele necesare pentru luarea deciziilor
, pentru a evita orice conflict de interese.
(13)
Statele membre ar trebui să ia măsurile necesare, cu respectarea dispoziţiilor lor legale în vigoare privind prerogativele autorităţilor competente să desfăşoare anchete judiciare şi, dacă este necesar, prin colaborarea cu autorităţile respective, pentru a permite responsabililor cu investigaţiile tehnice să îşi îndeplinească sarcinile în cele mai bune condiţii.
(14)
Statele membre ar trebui să ia măsurile necesare astfel încât sistemele lor juridice să le permită acestora şi oricăror alte state membre interesate în mod deosebit să participe sau să coopereze la efectuarea de investigaţii asupra accidentelor sau să efectueze astfel de investigaţii, pe baza dispoziţiilor Codului OMI pentru investigarea accidentelor maritime.
(15)
Un stat membru poate delega către alt stat membru sarcina de a desfăşura o investigaţie privind siguranţa în caz de accident sau incident maritim (║ "investigaţii privind siguranţa") sau de a îndeplini sarcini precise în cadrul unei investigaţii, în cazul în care acest lucru se stabileşte de comun acord.
(16)
Statele membre ar trebui să depună toate eforturile necesare pentru a nu solicita acoperirea costurilor asistenţei solicitate în cadrul desfăşurării de investigaţii privind siguranţa care implică participarea a două sau mai multe state membre.
În cazul în care se solicită asistenţa din partea unui stat membru care nu este implicat în investigaţia privind siguranţa, statele membre ar trebui să hotărască de comun acord asupra rambursării cheltuielilor ocazionate.
(17)
În temeiul Regulii V/20 din Convenţia SOLAS 74, navele de pasageri, precum şi alte nave decât cele de pasageri, cu un tonaj brut de minimum 3000, construite începând cu 1 iulie 2002, trebuie să fie echipate cu înregistratoare de date privind voiajul, în vederea facilitării investigării accidentelor.
Având în vedere importanţa acestora în elaborarea unei politici de prevenire a accidentelor de navigaţie, echipamentele respective ar trebui să fie, în mod obligatoriu, prezente la bordul navelor care efectuează curse naţionale sau internaţionale cu escale în porturile comunitare.
(18)
Informaţiile furnizate de înregistratoarele de date privind voiajul, precum şi de alte dispozitive electronice, pot fi utilizate atât retrospectiv, după un accident sau incident maritim, în vederea investigării cauzelor sale, cât şi preventiv, pentru a câştiga experienţă în privinţa circumstanţelor care pot conduce la asemenea evenimente.
Statele membre ar trebui să ia măsurile necesare pentru a asigura utilizarea în mod corespunzător a acestor date, în ambele scopuri, atunci când sunt disponibile.
(19)
Alertele de primejdie transmise de o navă sau informațiile potrivit cărora o navă sau o persoană aflată la bordul unei nave sau provenind de pe o navă se află în pericol ori există un risc potențial grav de vătămare a unor persoane, a structurii navei sau a mediului, ca urmare a unui eveniment legat de operarea unei nave, ar trebui investigate sau examinate într-un alt mod.
(20)
Regulamentul (CE) nr.
1406/2002 al Parlamentului European şi al Consiliului din 27 iunie 2002 JO L 208, 5.8.2002, p.
1.║
impune Agenţiei Europene pentru Siguranţă Maritimă (║'agenţia") să coopereze cu statele membre în vederea dezvoltării de soluţii tehnice şi să ofere asistenţă tehnică legată de punerea în aplicare a legislaţiei comunitare.
În domeniul
investigaţiilor privind siguranţa
, agenţia are sarcina precisă de a facilita cooperarea între statele membre şi Comisie, în dezvoltarea unei metodologii comune de investigare a accidentelor maritime, în conformitate cu principiile agreate la nivel internaţional, ţinându-se totodată seama de diversele sisteme juridice ale statelor membre.
(21)
În conformitate cu Regulamentul (CE) nr.
1406/2002, agenţia facilitează cooperarea în ceea ce priveşte acordarea de sprijin ║ către statele membre în activităţile conexe investigaţiilor şi efectuarea de analize ale rapoartelor existente de investigare a accidentelor.
(22)
La elaborarea sau modificarea metodologiei comune de investigare a accidentelor maritime ar trebui să se țină seama de concluziile enunțate în urma analizelor rapoartelor existente de investigare a accidentelor, care ar putea fi utile pentru prevenirea viitoarelor catastrofe și pentru sporirea siguranței maritime în Uniunea Europeană.
(23)
Recomandările privind siguranța care rezultă în urma unei investigații privind siguranța ar trebui luate în considerare în mod adecvat de către statele membre
și de Comunitate
.
(24)
Având în vedere că scopul investigaţiilor tehnice privind siguranţa este de a preveni accidentele şi incidentele maritime pe viitor, concluziile şi recomandările privind siguranţa nu ar trebui utilizate pentru a stabili răspunderea sau culpa.
(25)
Deoarece obiectivul prezentei directive, şi anume îmbunătăţirea siguranţei maritime în cadrul Comunităţii şi, prin urmare, reducerea riscului unor accidente maritime pe viitor, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre şi, având în vedere amploarea sau efectele
prezentei directive
, poate fi realizat mai bine la nivelul Comunităţii, aceasta poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarităţii, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din tratat.
În conformitate cu principiul proporţionalităţii aşa cum este enunţat în respectivul articolul, prezenta directivă nu depăşeşte ceea ce este necesar pentru realizarea acestui obiectiv.
(26)
Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentei directive ar trebui adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a procedurilor pentru exercitarea competenţelor de executare conferite Comisiei JO L 184, 17.7.1999, p.
23. ║
.
(27)
Comisia ar trebui, în special, să fie împuternicită să modifice prezenta directivă în vederea aplicării modificărilor ulterioare la convenţiile internaţionale, protocoalele, codurile şi rezoluţiile aflate în legătură cu aceasta şi să adopte sau să modifice metodologia comună de investigare a accidentelor şi incidentelor maritime.
Deoarece respectivele măsuri au un domeniu general de aplicare şi sunt destinate să modifice elemente neesenţiale ale prezentei directive, printre altele, prin completarea acesteia cu noi elemente neesenţiale, acestea trebuie adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control prevăzută la articolul 5a din Decizia 1999/468/CE.
▌
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
Obiectul
(1)
Obiectivul prezentei directive îl reprezintă îmbunătăţirea siguranţei maritime şi prevenirea poluării cauzate de nave, reducându-se astfel riscul unor accidente maritime pe viitor, prin următoarele măsuri:
a)
facilitarea efectuării prompte a unor investigaţii privind siguranţa şi a unei examinări corespunzătoare a accidentelor şi incidentelor maritime în scopul determinării cauzelor acestora şi
b)
asigurarea unei comunicări precise şi în timp util a rezultatelor investigaţiilor privind siguranţa, precum şi a unor propuneri de remediere a situaţiei.
(2)
Investigaţiile
privind siguranţa iniţiate în temeiul prezentei directive
nu au ca obiect stabilirea răspunderii sau a culpei.
Cu toate acestea, statele membre iau măsurile necesare astfel încât organul sau organismul de anchetă (║ "organul de anchetă") să nu efectueze rapoarte incomplete privind cauzele accidentului sau incidentului datorită faptului că răspunderea sau culpa s-ar putea deduce din constatările investigaţiei.
Articolul 2 Domeniul de aplicare
(1)
Prezenta directivă se aplică în cazul accidentelor
,
incidentelor maritime
și alertelor de primejdie
care:
a)
implică nave aflate sub pavilionul unuia dintre statele membre; sau
b)
se produc în apele teritoriale şi apele interioare ale statelor membre, astfel cum sunt definite în UNCLOS; sau
c)
implică alte interese majore ale statelor membre.
(2)
Prezenta directivă nu se aplică în cazul accidentelor
,
incidentelor maritime
şi alertelor de primejdie
care implică numai:
a)
nave de război şi militare sau alte nave care aparţin sau sunt în exploatarea unui stat membru şi sunt folosite exclusiv în scopuri guvernamentale necomerciale;
b)
nave care nu sunt propulsate prin mijloace mecanice, nave din lemn construite cu metode rudimentare, iahturi sau ambarcaţiuni de agrement neimplicate în activităţi comerciale, cu excepţia cazurilor în care acestea au sau vor avea un echipaj şi transportă sau vor transporta mai mult de 12 pasageri în scopuri comerciale;
c)
nave de navigaţie interioară care operează pe căi navigabile interioare;
d)
nave de pescuit cu o lungime mai mică de 15 metri;
e)
platforme fixe de foraj în larg.
Articolul 3
Definiţii
În înţelesul prezentei directive:
1.
"Codul pentru investigarea accidentelor şi incidentelor maritime" înseamnă Codul pentru investigarea accidentelor şi incidentelor maritime, anexat la Rezoluţia A.849(20) a Adunării OMI din 27 noiembrie 1997, în versiunea sa actualizată.
2.
Următorii termeni se înţeleg în conformitate cu definiţiile conţinute de Codul OMI pentru investigarea accidentelor şi incidentelor maritime:
a)
"accident maritim";
b)
"accident foarte grav";
c)
"incident maritim";
d)
"investigaţii privind siguranţa în caz de accidente şi incidente maritime";
e)
"stat care conduce investigaţia";
f)
"stat interesat în mod deosebit".
(3)
Termenii "accident grav" și "accident mai puțin grav" se înțeleg în conformitate cu definițiile actualizate din Circulara 953 emisă de Comitetul pentru Siguranța Maritimă al OMI.
4.
Termenii "navă de tip feribot ro-ro" şi " navă de pasageri de mare viteză" se interpretează în conformitate cu definiţiile de la articolul 2 din Directiva 1999/35/CE.
5.
Termenul "înregistrator de date privind voiajul" (║ "VDR") se interpretează în conformitate cu definiţia din Rezoluţiile A.861 (20) a Adunării OMI şi Rezoluţia MSC.163 (78) a Comitetului pentru siguranţa maritimă din cadrul OMI.
6.
"Alertă de primejdie" înseamnă un semnal transmis de o navă sau o informație transmisă de orice sursă, care indică faptul că o navă sau persoane aflate la bordul unei nave sau provenind de pe o navă se află în primejdie în larg.
7.
"Recomandare privind siguranța" înseamnă orice propunere făcută
, inclusiv în vederea înregistrării și controlului,
de oricare dintre următorii:
a)
organul de anchetă al statului care desfăşoară sau conduce investigaţiile privind siguranţa pe baza informaţiilor rezultate din investigaţia în cauză; sau, după caz,
(b)
Comisia, acționând
cu sprijinul agenției și
pe baza unei analize abstracte a datelor
și a rezultatelor oricărei investigaţii privind siguranţa desfășurate
Articolul 4
Statutul investigaţiilor privind siguranţa
(1)
Statele membre definesc, în conformitate cu propriile sisteme juridice interne, statutul juridic al investigaţiilor privind siguranţa astfel încât respectivele investigaţii să poată fi efectuate cât mai rapid şi mai eficient cu putinţă.
Statele membre se asigură că, în conformitate cu legislaţia lor şi, dacă este necesar, în colaborare cu autorităţile competente să defăşoare anchetele judiciare, investigaţiile privind siguranţa:
a)
sunt independente de orice anchete penale sau alte investigații desfășurate în paralel pentru stabilirea răspunderii sau a culpei,
doar concluziile sau recomandările care rezultă în urma investigaţiilor privind siguranţa inițiate în temeiul prezentei directive putând contribui la alte investigaţii judiciare
;
b)
nu sunt împiedicate, suspendate sau întârziate în mod nejustificat din cauza unor astfel de anchete.
(2)
Normele care urmează a fi instituite de către statele membre includ dispoziţii care să permită, conform cadrului de cooperare permanentă menţionat la articolul 10:
a)
cooperarea şi asistenţa reciprocă în cadrul investigaţiilor privind siguranţa desfăşurate de alte state membre sau delegarea către un alt stat membru a sarcinii de a desfăşura astfel de investigaţii, în conformitate cu articolul 7; şi
b)
coordonarea activităţilor organelor lor de anchetă, în măsura în care este necesar pentru îndeplinirea obiectivelor prezentei directive.
Articolul 5
Obligaţia de a desfăşura investigaţii
(1)
Fiecare stat membru se asigură că are loc o investigație privind siguranța, desfășurată de organul de anchetă menționat la articolul 8 în urma unor accidente maritime
grave sau
foarte grave:
a)
care implică o navă aflată sub pavilionul său, indiferent de locul accidentului; sau
b)
care se produc în apele sale teritoriale sau interne, astfel cum sunt definite în UNCLOS, indiferent de pavilionul navei sau navelor implicate în accident; sau
c)
care implică un interes deosebit al statului membru în cauză, indiferent de locul accidentului şi de pavilionul navei sau navelor implicate.
(2)
Pe lângă investigarea accidentelor grave și foarte grave
, organul de anchetă
menționat la articolul 8
decide
, în urma stabilirii circumstanțelor accidentului,
dacă va fi efectuată sau nu o investigație
privind siguranța
în cazul unui
accident
mai puțin grav, al unui
incident maritim
sau al unei alerte de primejdie
.
Pentru luarea deciziei, organul de anchetă ia în considerare gravitatea accidentului sau incidentului, tipul de navă și/sau încărcătură
vizate de alerta de primejdie și orice solicitare venită din partea autorităților responsabile cu operațiunile de căutare și salvare
.
(3)
Domeniul de aplicare şi modalităţile practice de desfăşurare a investigaţiilor privind siguranţa sunt determinate de organul de anchetă al statului membru care conduce investigaţia, în cooperare cu organele similare ale celorlalte state interesate în mod deosebit, în maniera care pare cea mai potrivită pentru
organul de anchetă respectiv pentru
îndeplinirea obiectivului prezentei directive şi în vederea prevenirii unor accidente şi incidente pe viitor.
(4)
Investigaţiile privind siguranţa urmează
metodologia comună
de investigare a accidentelor şi incidentelor maritime elaborate în temeiul articolului 2 litera (e) din Regulamentul (CE) nr.
1406/2002.
Comisia adoptă sau modifică această metodologie în vederea atingerii obiectivelor prezentei directive.
Respectiva măsură, destinată să modifice elemente neesenţiale din prezenta directivă, printre altele, prin completarea acesteia, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menţionată la articolul
19
alineatul (3).
Atunci când modifică metodologia comună,
Comisia
ține seama de concluziile rapoartelor privind accidentele și de recomandările privind siguranța prevăzute în cadrul acestora.
(5)
O investigație privind siguranța se inițiază cât mai curând posibil după producerea accidentului sau incidentului maritim
și, în orice caz, nu mai târziu de două luni de la producerea acestuia
.
Articolul 6
Obligaţia de notificare
Un stat membru prevede, în cadrul sistemului său juridic intern, informarea fără întârziere a organului său de anchetă, de către autoritățile competente
sau
de către părțile implicate, privind producerea oricăror accidente sau incidente
sau existența unor alerte de primejdie
care intră în sfera de aplicare a prezentei directive.
Articolul 7
Efectuarea de investigaţii privind siguranţa şi participarea la acestea
(1)
▌ În cazul unor
accidente grave sau foarte grave
,
care afectează interese importante pentru
două sau mai multe state membre, statele membre în cauză
decid
rapid și de comun acord care este statul membru care
conduce
investigațiile.
În cazul în care acestea nu pot ajunge la un acord care dintre ele urmează să fie statul membru care va conduce investigațiile, Comisia, pe baza avizului prezentat de agenție, ia o decizie în ceea ce privește această chestiune, care este pusă în aplicare imediat.
(2)
Fără a aduce atingere alineatului (1), fiecare stat membru păstrează responsabilitatea desfășurării investigației privind siguranța și a coordonării cu alte state membre interesate în mod deosebit, până în momentul stabilirii
, fie
de comun acord
, fie prin decizia Comisiei,
a statului care
urmează
să conducă investigația.
(3)
Fără a aduce atingere obligaţiilor asumate în temeiul prezentei directive şi al dreptului internaţional, un stat membru poate, de la caz la caz, să delege în baza unui acord reciproc către alt stat membru sarcina de a conduce o investigaţie privind siguranţa sau de a îndeplini sarcini precise în cadrul desfăşurării unei astfel de investigaţii.
(4)
În cazul în care o navă de tip feribot ro-ro sau o navă de pasageri de mare viteză este implicată într-un accident sau incident maritim,
sau face obiectul unei alerte de primejdie,
investigația privind siguranța este lansată de către statul membru în ale cărui ape teritoriale sau interioare, astfel cum sunt definite în UNCLOS, s-a produs accidentul
,
incidentul sau
alerta de primejdie
,
sau
dacă
aceasta
se produce în alte ape, de către ultimul stat membru prin apele căruia a trecut nava de tip feribot ro-ro sau nava de pasageri.
Statul respectiv răspunde de investigația privind siguranța și de coordonarea cu alte state membre interesate în mod deosebit, până în momentul în care se stabilește
, fie
de comun acord
, fie prin decizia Comisiei,
statul care
urmează
să conducă investigațiile.
Articolul 8
Organe de anchetă
(1)
Statele membre se asigură că investigațiile privind siguranța sunt efectuate sub responsabilitatea unui organ
sau a unei entități
de anchetă
permanente și imparțiale învestite cu competențele necesare și alcătuite din
anchetatori având calificări corespunzătoare ▌ în chestiunile legate de accidente și incidente maritime.
Organul de anchetă este independent din punct de vedere
operațional, în special,
față de
autoritățile naționale responsabile cu aspectele privind navigabilitatea, certificarea, inspecția, personalul, siguranța navigației, întreținerea, controlul traficului maritim, controlul statului portului și operarea porturilor maritime, față de organismele care realizează investigaţii pentru stabilirea răspunderii sau pentru punerea în aplicare a legii și, în general,
de orice
altă
parte ale cărei interese ar putea intra în conflict cu sarcina care i-a fost încredințată.
Statele membre fără ieşire la mare care nu posedă nave sau ambarcaţiuni care navighează sub pavilionul lor stabilesc un punct central de cooperare în cadrul investigaţiilor
privind siguranţa
, în conformitate cu articolul 5 alineatul (1) litera (c).
(2)
Organul de anchetă ia măsurile necesare pentru a se asigura că anchetatorii au cunoştinţe şi experienţă practică în domeniile relevante pentru sarcinile lor de investigare normale.
În plus, organul de anchetă asigură accesul prompt la informaţii de specialitate, în cazul în care este necesar.
(3)
Activităţile încredinţate organului de anchetă pot fi extinse la culegerea şi analiza informaţiilor privind siguranţa maritimă, în special în scopuri preventive, în măsura în care aceste activităţi nu aduc atingere independenţei acestuia şi nu determină asumarea de responsabilităţi în probleme de reglementare, administrative sau de standardizare.
(4)
Statele membre, acţionând în cadrul propriilor sisteme juridice, iau măsurile necesare pentru ca anchetatorii din cadrul organelor lor de anchetă sau al oricărui alt organ de anchetă căruia i-au delegat sarcina de investigare privind siguranţa, iar atunci când este cazul, în cooperare cu autorităţile competente să desfăşoare anchetele judiciare,
sunt
autorizaţi:
a)
să aibă liber acces la orice zonă relevantă sau la locul accidentului, precum şi la orice navă, epavă sau structură, inclusiv la încărcătură, echipament sau resturi;
b)
să asigure alcătuirea imediată a unei liste de probe, precum şi căutarea şi înlăturarea controlată a epavei, a resturilor sau a altor componente sau substanţe, în vederea examinării sau analizării acestora;
c)
să solicite examinarea sau analiza elementelor enunţate la litera (b) şi să aibă acces liber la rezultatele examinării sau analizei respective;
d)
să aibă acces liber la toate informaţiile utile şi datele înregistrate, inclusiv la datele VDR, legate de navă, voiaj, încărcătură, echipaj sau orice altă persoană, obiect, condiţie sau circumstanţă, precum şi să copieze şi să utilizeze informaţiile şi datele respective;
e)
să aibă acces liber la rezultatele examinării corpurilor victimelor sau ale testelor realizate asupra probelor prelevate de la acestea;
f)
să solicite şi să aibă acces liber la rezultatele examinărilor asupra persoanelor implicate în manevrarea navei sau asupra oricărei alte persoane implicate sau ale testelor efectuate asupra probelor care provin de la persoanele respective;
g)
să examineze martorii în absenţa oricărei persoane ale cărei interese s-ar putea considera că împiedică investigaţia privind siguranţa;
h)
să obţină registrele de control şi orice altă informaţie relevantă deţinută de statul de pavilion, armatori, societăţi de clasificare sau orice altă parte implicată, ori de câte ori părţile respective sau reprezentanţii lor sunt stabiliţi în statul membru;
i)
să solicite asistenţă autorităţilor competente din statele respective, inclusiv inspectorilor statului de pavilion şi ai statului portului, ofiţerilor pazei de coastă, operatorilor serviciului de trafic naval, echipelor responsabile cu operaţiunile de căutare şi salvare, piloţilor sau personalului altor servicii portuare sau maritime.
(5)
Organul de anchetă este autorizat să acţioneze de îndată ce este informat cu privire la un accident, indiferent de moment şi să obţină suficiente resurse pentru a-şi îndeplini funcţiile în mod independent.
Anchetatorilor săi li se acordă un statut prin care să le fie garantată independenţa.
(6)
Organul de anchetă poate îmbina sarcinile pe care i le atribuie prezenta directivă cu activitatea de investigare legată de alte evenimente decât accidentele maritime, cu condiţia ca astfel de investigaţii să nu îi pună în pericol independenţa.
Articolul 9
Nedivulgarea informațiilor
Statele membre, acţionând în cadrul sistemelor lor juridice, se asigură că următoarele informaţii nu sunt disponibile decât în scopurile investigaţiei privind siguranţa ▌:
a)
orice declaraţii ale martorilor, precum şi alte declaraţii, procese-verbale şi note înregistrate sau primite de către organul de anchetă în cursul investigaţiilor privind siguranţa;
b)
informaţii care dezvăluie identitatea persoanelor care au furnizat probe în contextul investigaţiei privind siguranţa;
c)
informaţii de natură medicală sau privată privind persoanele implicate în accident sau incident.
În plus, statele membre se asigură că declarațiile martorilor sau orice informații furnizate de aceștia în decursul unor investigații privind siguranța nu sunt obţinute de către autorități din țări terțe pentru a împiedica folosirea acestor declarații sau informații în anchete penale în țările respective.
Articolul 10
Cadrul de cooperare permanentă
(1)
Statele membre stabilesc, în strânsă colaborare cu Comisia, un cadru de cooperare permanentă care să permită organelor lor de anchetă privind siguranţa să coopereze între ele, în măsura necesară atingerii obiectivului prezentei directive.
(2)
În ceea ce priveşte regulamentul de procedură al cadrului de cooperare permanentă şi modalităţile de organizare impuse de acesta se ia o decizie în conformitate cu procedura de reglementare prevăzută la articolul
19
alineatul (2).
(3)
În interiorul cadrului de cooperare permanentă, organele de anchetă ale statelor membre stabilesc, de comun acord, în special cele mai bune modalităţi de cooperare în următoarele scopuri:
a)
pentru a permite organelor de anchetă să folosească în comun aparatura, spaţiile şi echipamentul necesar investigaţiilor de natură tehnică asupra epavei şi echipamentului navei şi asupra altor obiecte utile investigaţiei privind siguranţa, inclusiv extragerea şi analiza informaţiilor din VDR şi din alte dispozitive electronice;
b)
pentru a-şi oferi reciproc asistenţă sau expertiză tehnică, necesare pentru a îndeplini anumite sarcini;
c)
pentru a obţine şi utiliza în comun informaţiile relevante pentru analiza datelor privind accidentele şi pentru a face recomandările adecvate privind siguranţa la nivel comunitar;
d)
pentru a elabora principii comune pentru monitorizarea respectării recomandărilor privind siguranţa şi pentru adaptarea metodelor de investigare la progresul tehnic şi ştiinţific;
e)
pentru a pune la dispoziţie măsuri rapide de alertă în caz de accidente sau incidente maritime;
f)
pentru a institui norme de confidenţialitate pentru utilizarea în comun, cu respectarea normelor naţionale, a declaraţiilor martorilor şi pentru prelucrarea datelor şi a altor informaţii prevăzute la articolul 9 ▌;
g)
pentru a organiza, în cazul în care este necesar, activităţi de formare corespunzătoare pentru anchetatori;
h)
pentru a promova cooperarea cu organele de anchetă ale ţărilor terţe şi cu organizaţiile internaţionale de investigare a accidentelor maritime în domeniile reglementate de prezenta directivă.
▌
(4)
Orice stat membru, ale cărui echipamente sau servicii au fost utilizate sau ar fi fost, în mod normal, utilizate de o navă anterior accidentului sau incidentului și care deține informații utile investigației privind siguranţa, furnizează informațiile în cauză organului de anchetă care conduce investigația.
Articolul 11
Cheltuieli
(1)
În cazul investigaţiilor privind siguranţa care implică două sau mai multe state membre, activităţile corespunzătoare se efectuează cu titlu gratuit.
(2)
În cazul în care se solicită asistenţa unui stat membru care nu este implicat în investigaţia privind siguranţa, statele membre hotărăsc de comun acord asupra rambursării cheltuielilor suportate.
Articolul 12
Cooperarea cu ţări terţe interesate în mod deosebit
(1)
Statele membre cooperează, în cea mai mare măsură posibilă, cu alte ţări terţe interesate în mod deosebit în cadrul investigaţiilor privind siguranţa.
(2)
Ţările terţe interesate în mod deosebit sunt autorizate, de comun acord, să participe în cadrul unei investigaţii privind siguranţa conduse de un stat membru în temeiul prezentei directive, în orice stadiu al investigaţiei.
(3)
Cooperarea unui stat membru în cadrul unei investigaţii privind siguranţa efectuate de către o ţară terţă interesată în mod deosebit nu aduce atingere modului de desfăşurare a investigaţiilor privind siguranţa şi cerinţelor de raportare în cadrul acestora prevăzute de prezenta directivă.
În cazul în care o ţară terţă interesată în mod deosebit desfăşoară o investigaţie privind siguranţa care implică unul sau mai multe state membre, statele membre pot decide să nu efectueze în paralel investigaţii privind siguranţa, cu condiţia ca investigaţia desfăşurată de ţara terţă să fie efectuată în conformitate cu Codul OMI pentru investigarea accidentelor şi incidentelor maritime.
Articolul 13
Protejarea dovezilor
Statele membre adoptă măsuri pentru a garanta că părţile implicate în accidentele şi incidentele care intră în sfera de aplicare a prezentei directive depun toate eforturile necesare:
a)
pentru a proteja toate informaţiile provenind din hărţile maritime, jurnalele de bord, înregistrările electronice şi magnetice, casetele video, inclusiv informaţiile provenind din VDR şi din alte dispozitive electronice privind perioada anterioară sau ulterioară accidentului, precum şi perioada concomitentă cu acesta.
b)
pentru a preveni ştergerea informaţiilor respective sau alte modificări ale acestora;
c)
pentru a preveni interferenţa cu orice alt echipament care ar putea fi, în mod rezonabil, considerat util investigării accidentului din punctul de vedere al siguranţei;
d)
pentru a culege şi proteja prompt toate dovezile destinate investigaţiilor privind siguranţa.
Articolul 14
Rapoarte privind accidentele
(1)
Investigaţiile privind siguranţa desfăşurate în temeiul prezentei directive se finalizează cu publicarea unui raport prezentat în forma stabilită de organul de anchetă competent şi în conformitate cu secţiunile relevante din anexa I.
Organele de anchetă pot decide că este suficientă publicarea unui raport simplificat, în cazul unor investigații privind siguranța care nu privesc accidente maritime
grave sau
foarte grave și ale căror rezultate nu ar putea contribui la prevenirea accidentelor și incidentelor pe viitor.
(2)
Organele de anchetă depun toate eforturile necesare pentru a publica raportul menționat la alineatul (1)
și, în special, pentru a-l pune la dispoziția întregului sector maritim, căruia, dacă este cazul, îi sunt transmise concluzii și recomandări specifice,
în termen de 12 luni de la data accidentului.
În cazul în care raportul final nu poate fi elaborat în intervalul de timp menționat, în termen de 12 luni de la data accidentului se publică un raport intermediar.
(3)
Organul de anchetă din statul membru care desfășoară investigația trimite Comisiei o copie a raportului final, a celui simplificat sau a celui intermediar.
Organul de anchetă ia în considerare eventualele observații ale Comisiei ▌ pentru îmbunătățirea calității
raportului
astfel încât să se faciliteze îndeplinirea obiectivului prezentei directive.
(4)
O dată la trei ani, Comisia prezintă Parlamentul European un raport în care se precizează gradul de punere în aplicare și de respectare a dispozițiilor prezentei directive, precum și măsurile care sunt considerate necesare în lumina recomandărilor care figurează în raport.
Articolul 15
Recomandări privind siguranţa
(1)
Statele membre iau măsurile necesare pentru a asigura respectarea, în mod adecvat, a recomandărilor privind siguranţa ale organelor de anchetă de către destinatarii acestora, precum şi, dacă este cazul, monitorizarea corespunzătoare a respectării acestora, în conformitate cu dreptul comunitar şi internaţional.
(2)
Dacă este cazul, un organ de anchetă sau Comisia
, acționând cu sprijinul agenției,
elaborează recomandări privind siguranța pe baza unei analize concise de date
și a rezultatelor investigaţiilor privind siguranţa realizate
.
(3)
O recomandare privind siguranţa nu stabileşte, în nici un caz, culpa sau răspunderea pentru un accident.
Articolul 16
Sistemul de alertă rapidă
Fără a aduce atingere dreptului de a lansa o alertă rapidă, organul de anchetă dintr-un stat membru informează de îndată Comisia, în orice stadiu al investigaţiei privind siguranţa, în cazul în care consideră că este necesară adoptarea unor măsuri urgente la nivel comunitar pentru prevenirea riscului de noi accidente.
Dacă este necesar, Comisia înaintează o notă de avertizare în atenţia autorităţilor din toate celelalte state membre, a industriei de transport maritim şi a oricărei alte părţi interesate.
Articolul 17
Baza de date europeană privind accidentele maritime
(1)
Datele privind accidentele şi incidentele maritime sunt stocate şi analizate cu ajutorul unei baze de date electronice la nivel european, care urmează a fi creată de Comisie şi va fi cunoscută sub numele de Platforma europeană de informare cu privire la accidentele maritime (EMCIP).
(2)
Statele membre comunică Comisiei autorităţile autorizate să acceseze baza de date menţionată.
(3)
Organele de anchetă din statele membre informează Comisia cu privire la accidentele şi incidentele maritime, respectând modelul care figurează în anexa II.
De asemenea, acestea furnizează Comisiei datele provenite din investigaţiile privind siguranţa, în conformitate cu sistemul bazei de date EMCIP.
(4)
Comisia şi statele membre elaborează sistemul bazei de date şi o metodologie de notificare a datelor într-un termen corespunzător.
Articolul 18
Tratamentul echitabil al navigatorilor
În cazul unui accident maritim statele membre aplică dispozițiile adecvate din Liniile directoare ale OMI privind tratamentul echitabil al navigatorilor în caz de accident maritim, în conformitate cu legislația lor națională.
Articolul 19
Comitetul
(1)
Comisia este asistată de Comitetul pentru siguranţa maritimă şi prevenirea poluării de către nave (COSS) instituit prin Regulamentul (CE) nr.
2099/2002 al Parlamentului European şi al Consiliului din 5 noiembrie 2002 JO L 324, 29.11.2002, p.
1. ║
.
(2)
Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 5 şi 7 din Decizia 1999/468/CE, având în vedere dispoziţiile articolului 8 din respectiva decizie.
Perioada prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE se stabileşte la două luni.
(3)
Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5a alineatele (1)-(4) şi articolul 7 din Decizia 1999/468/CE, având în vedere dispoziţiile articolului 8 din respectiva decizie.
Articolul 20
Competenţe de modificare
Comisia poate să actualizeze definiţiile din prezenta directivă, precum şi trimiterile la actele comunitare şi la instrumentele OMI, ║ în vederea alinierii acestora la măsurile comunitare sau la măsurile OMI care au intrat în vigoare, cu respectarea limitelor impuse de prezenta directivă.
Măsurile respective, destinate să modifice elemente neesenţiale ale prezentei directive, printre altele, prin completarea acesteia, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menţionată la articolul
19
alineatul (3).
În temeiul aceleiaşi proceduri, Comisia poate, de asemenea, modifica anexele.
Modificările aduse Codului OMI pentru investigarea accidentelor şi incidentelor maritime pot fi excluse din domeniul de aplicare al prezentei directive, în temeiul articolului 5 din Regulamentul (CE) nr.
2099/2002.
Articolul 21
Măsuri suplimentare
Nicio dispoziție a prezentei directive nu împiedică un stat membru să adopte măsuri suplimentare privind siguranța maritimă care nu sunt reglementate de prezenta directivă, cu condiția ca astfel de măsuri să nu
încalce dispozițiile prezentei directive sau să aducă atingere, sub orice formă,
îndeplinirii obiectivului acesteia
sau a obiectivelor Uniunii
.
Articolul 22
Sancţiuni
Statele membre stabilesc regimul sancţiunilor aplicabile în cazul încălcării dispoziţiilor interne adoptate în aplicarea prezentei directive şi iau toate măsurile necesare pentru a asigura punerea în aplicare a acestora.
Aceste sancţiuni trebuie să fie eficiente, proporţionale şi cu efect de descurajare.
Articolul 23
Modificări aduse actelor existente
(1)
Articolul 12 din Directiva 1999/35/CE se elimină.
(2)
Articolul 11 din Directiva 2002/59/CE se elimină.
Articolul 24
Transpunerea
(1)
Statele membre
asigură intrarea în vigoare a actelor
cu putere de lege și
a actelor
administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la... * JO: 24 de luni de la data intrării în vigoare a prezentei directive.
.
Statele membre comunică de îndată Comisiei textul măsurilor respective și un tabel de corespondență între acestea și prezenta directivă.
.
Atunci când statele membre adoptă aceste
măsuri,
ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale.
Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
(2)
Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele principalelor dispoziţii de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
Articolul 25
Intrarea în vigoare
Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
.
Articolul 26
Destinatari
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la …,
Pentru Parlamentul European, Pentru Consiliu
Preşedintele Preşedintele
ANEXA I
Conţinutul raportului investigaţiei privind siguranţa
Introducere
Această parte defineşte obiectivul unic al investigaţiei privind siguranţa, stabilind faptul că o recomandare privind siguranţa nu dă naştere, în niciun caz, unei prezumţii de răspundere sau culpă şi că raportul nu a fost întocmit, atât în ceea ce priveşte conţinutul, cât şi forma, cu intenţia de a fi folosit pentru acţiuni în justiţie.
(Raportul nu ar trebui să facă nicio referire la vreo depoziţie a martorilor şi nici să stabilească vreo legătură între persoanele menţionate în raport şi persoanele care au adus dovezi pe parcursul investigaţiei privind siguranţa.)
1.
Rezumat
Această parte expune faptele esenţiale ale accidentului sau incidentului maritim: când, unde, ce şi cum s-a întâmplat; şi menţionează, de asemenea, dacă în urma accidentului au rezultat decese, vătămări, pagube aduse navei, încărcăturii, unor terţe părţi sau mediului.
2.
Informaţii faptice
Această parte include mai multe subcategorii distincte, care furnizează suficiente informaţii pe care organul de anchetă le consideră ca fiind faptice, conferind consistenţă analizei şi facilitând înţelegerea.
Subcategoriile menţionate includ, în special, următoarele informaţii:
2.1
Informaţii privind nava
Pavilionul/registrul de înmatriculare;
Datele de identificare;
Principalele caracteristici;
Armatorul şi administratorul;
Informaţii privind construcţia;
Echipajul minim de siguranţă;
Încărcătura autorizată.
2.2
Informaţii privind voiajul
Porturile de escală;
Tipul voiajului;
Informaţii privind încărcătura;
Echipajul.
2.3
Informaţii privind accidentul sau incidentul maritim
Tipul accidentului sau incidentului maritim;
Data şi ora;
Poziţia şi locul accidentului sau incidentului maritim;
Contextul extern şi intern;
Exploatarea navei şi segmentul voiajului;
Locul la bord;
Informaţii referitoare la factorul uman;
Consecinţe (suferite de oameni, navă, încărcătură, mediu şi altele).
2.4
Intervenţia autorităţii de coastă şi măsuri de urgenţă
Persoanele implicate;
Mijloacele folosite;
Viteza de reacţie;
Măsurile întreprinse;
Rezultatele obţinute.
3.
Expunere
Această parte reconstituie accidentul sau incidentul maritim cu ajutorul unei serii ordonate cronologic de evenimente care au condus la accidentul sau incidentul maritim, s-au desfăşurat în timpul sau după accidentul sau incidentul respectiv, precum şi rolul fiecărui factor (de exemplu: persoana, materialul, mediul, echipamentul sau agenţii externi).
Perioada acoperită de expunere depinde de momentul în care s-au produs evenimentele care au contribuit în mod direct la producerea accidentului sau incidentului maritim.
Această parte mai include şi orice informaţii relevante asupra investigaţiei privind siguranţa efectuate, inclusiv rezultatele examenelor sau testelor.
4.
Analiză
Această parte include mai multe subcategorii distincte, care furnizează o analiză a fiecărui eveniment legat de accident, însoţită de comentarii referitoare la rezultatele tuturor testelor şi examinărilor relevante realizate pe parcursul investigaţiei privind siguranţa şi la acţiunile privind siguranţa care ar fi putut fi deja întreprinse pentru a preveni viitoarele accidente maritime.
Aceste subcategorii ar trebui să includă subiecte precum:
–
contextul şi cadrul accidentului;
–
erorile umane şi omisiunile, evenimente implicând materiale periculoase, efectele asupra mediului, avarii ale echipamentelor şi factori externi;
–
factorii contributivi care implică funcţii legate de persoane, operaţiuni la bord, gestiunea de pe uscat sau influenţa mediului de reglementare.
Analiza şi comentariul fac posibilă elaborarea, în cadrul raportului, de concluzii logice care expun toţi factorii contributivi, inclusiv cei care implică riscuri pentru care măsurile de protecţie existente, care vizează prevenirea evenimentelor care pot conduce la accident şi/sau eliminarea sau reducerea consecinţelor acestora, sunt considerate a fi inexistente sau neadecvate.
5.
Concluzii:
Această parte rezumă factorii contributivi determinaţi şi măsurile de protecţie inexistente sau neadecvate (materiale, funcţionale, simbolice sau de procedură) faţă de care ar trebui întreprinse acţiuni privind siguranţa pentru a preveni accidentele maritime pe viitor.
6.
Recomandări de siguranţă
Dacă este cazul, această parte a raportului conţine recomandări de siguranţă care decurg din analiză şi concluzii şi sunt legate de anumite domenii specifice, cum ar fi legislaţia, concepţia, procedurile, inspecţia, gestionarea, sănătatea şi siguranţa la locul de muncă, formarea, reparaţiile, întreţinerea, asistenţa pe uscat şi măsurile de urgenţă.
Recomandările de siguranţă se adresează persoanelor care sunt cel mai bine plasate pentru a le pune în aplicare, cum ar fi armatorii, managerii, organizaţiile recunoscute, autorităţile maritime, serviciile de trafic maritim, organele de intervenţie în cazuri de urgenţă, organizaţiile maritime internaţionale şi instituţiile europene, în vederea prevenirii unor viitoare accidente maritime.
Această parte include, de asemenea, toate recomandările intermediare privind siguranţa care ar fi putut fi făcute sau orice acţiuni privind siguranţa care ar fi putut fi întreprinse în cursul investigaţiei privind siguranţa.
7.
Anexe
Atunci când este cazul, următoarea listă neexhaustivă de informaţii se ataşează la raport, în formă tipărită şi/sau în format electronic:
–
fotografii, imagini video, înregistrări audio, hărţi maritime şi planuri;
–
standarde aplicabile;
–
termeni tehnici şi abrevieri utilizate;
–
studii speciale privind siguranţa;
–
informaţii diverse.
ANEXA II
INFORMAŢII CUPRINSE ÎN NOTIFICAREA PRIVIND ACCIDENTELE ŞI INCIDENTELE MARITIME (Fragment din Platforma europeană de informare cu privire la accidentele maritime)
Notă: Numerele subliniate indică faptul că informaţiile respective ar trebui furnizate pentru fiecare navă în parte, în cazul în care sunt implicate mai multe nave în accidentul sau incidentul maritim respectiv.
01.
Statul membru responsabil/persoana de contact
02.
Statul membru însărcinat cu investigarea
03.
Rolul statutului membru
04.
Statul de coastă afectat
05.
Numărul de state interesate în mod deosebit
06.
Statele interesate în mod deosebit
07.
Entitatea care notifică
08.
Momentul notificării
09.
Data notificării
10.
Denumirea navei
11.
Numărul /literele distinctive OMI
12.
Pavilionul navei
13.
Tipul accidentului sau incidentului maritim
14.
Tipul navei,
15.
Data accidentului sau incidentului maritim
16.
Ora accidentului sau incidentului maritim
17.
Poziţia - latitudinea
18.
Poziţia - longitudinea
19.
Locul accidentului sau incidentului maritim
20.
Portul de plecare
21.
Portul de destinaţie
22.
Sistemul de separare a traficului
23.
Segmentul voiajului
24.
Exploatarea navei
25.
Locul la bord
26.
Pierderile de vieţi omeneşti:
Echipaje
Pasageri
Altele
27.
Vătămările
grave:
Echipaje
Pasageri
Altele
28.
Poluarea
29.
Pagubele asupra navei
30.
Pagubele asupra încărcăturii
31.
Alte pagube
32.
Scurtă descriere a accidentului sau incidentului maritim
