29.9.2010 B7-0539/2010 PROPUNERE DE REZOLUŢIE depusă pe baza întrebării cu solicitare de răspuns oral B7-0000/2010
în conformitate cu articolul 115 alineatul (5) din Regulamentul de procedură
referitoare la politica de coeziune și regională a UE după 2013
Danuta Maria Hübner
în numele Comisiei pentru dezvoltare regională
PE450.361v01-00 B7‑0539/2010 Rezoluția Parlamentului European referitoare la politica de coeziune și regională a UE după 2013
Parlamentul European,
– având în vedere Comunicarea Comisiei intitulată „EUROPA 2020: o strategie europeană pentru o creștere inteligentă, ecologică și favorabilă incluziunii” ( COM(2010)2020 ),
– având în vedere Concluziile Consiliului European din 25-26 martie 2010,
– având în vedere concluziile Consiliului European din 17 iunie 2010, EU CO 13/10 și în special adoptarea de către acesta a strategiei Europa 2020,
– având în vedere documentul de poziție susținut de Comisia pentru dezvoltare regională în cadrul reuniunii sale din 13 iulie 2010,
– având în vedere concluziile Consiliului privind Raportul strategic din 2010 al Comisiei referitor la punerea în aplicare a programelor politicii de coeziune adoptat cu ocazia celei de-a 3023-a reuniuni a Consiliului Afaceri Externe de la Luxemburg din 14 iunie 2010,
– având în vedere întrebarea adresată Comisiei la 14 iulie 2010 privind politica de coeziune și politica regională ale UE după 2013 ( O-0110/2010 – B7 0000/2010),
– având în vedere articolul 115 alineatul (5) și articolul 110 alineatul (2) din Regulamentul său de procedură,
1. insistă asupra faptului că politica de coeziune, care urmărește reducerea disparităților dintre nivelurile de dezvoltare ale regiunilor europene și mobilizarea potențialului de creștere pentru a obține coeziunea economică, socială și teritorială, s-a dovedit a fi esențială pentru procesul de integrare europeană.
Aceasta este o politică cu valoare adăugată europeană, care înlesnește eforturile de modernizare și de creștere economică durabilă și demonstrează în același timp solidaritatea europeană.
În spiritul tratatelor, aceste caracteristici necesită o politică regională la nivelul UE, pusă în aplicare pe întreg teritoriul Uniunii și care cuprinde toate regiunile europene;
2. constată că acumularea actuală a provocărilor pe termen lung și scurt A se vedea Regiuni 2020 - o evaluare a viitoarelor provocări pentru regiunile UE, document de lucru al serviciilor Comisiei, noiembrie 2008
cu care se confruntă Uniunea Europeană presupune adoptarea unei strategii UE 2020 adaptate, de natură să creeze un cadru favorabil creșterii economice stabile și durabile și creării de locuri de muncă în Europa; subliniază faptul că punerea în aplicare a politicii de coeziune este indispensabilă pentru succesul acestei strategii, rămânând în același timp în permanență o politică independentă care oferă un cadru pentru stabilirea unor sinergii puternice între toate politicile europene;
3. respinge orice încercare de a renaționaliza această politică; de asemenea, întrucât actualul cadru financiar are un impact important asupra dezvoltării regionale, consideră că este necesar ca dimensiunea regională să fie pe deplin luată în considerare în cadrul revizuirii propuse a bugetului UE și în viitorul cadru financiar și că o politică regională a UE puternică și bine finanțată reprezintă o condiție sine qua non pentru realizarea coeziunii sociale, economice și teritoriale;
4. atrage atenția asupra faptului că, în conformitate cu dispozițiile Tratatului de la Lisabona, coeziunea teritorială implică o abordare focalizată pe dezvoltarea teritorială, asigurând o dezvoltare policentrică prin crearea de sinergii și evitarea dispersării sectoriale a resurselor politicii regionale, iar, în acest scop, trebuie să existe, de asemenea, suficientă flexibilitate pentru a se ține seama de particularitățile regionale și pentru a sprijini regiunile rămase în urmă în eforturile lor de a-și depăși dificultățile socio-economice; consideră că regiunile ultraperiferice, regiunile de frontieră, regiunile cu caracteristici geografice specifice și alte regiuni care se confruntă cu provocări specifice în ceea ce privește dezvoltarea trebuie să beneficieze în continuare de dispoziții specifice;
5. subliniază necesitatea de a utiliza experiența anterioară, exemplele de bune practici și inițiativele de succes ale Comunității din trecut, în scopul de a adopta o abordare mai focalizată în ceea ce privește dimensiunea urbană a politicii de coeziune; subliniază în continuare faptul că orașele joacă un rol dinamic în dezvoltarea economică regională, reprezentând un stimulent economic pozitiv în zonele rurale înconjurătoare; consideră, prin urmare, că în următoarea perioadă de programare, resursele financiare ar trebui să fie alocate pentru investiții în proiecte din zonele urbane, dar și suburbane; consideră că pentru realizarea acestor obiective ar trebui să se ia în considerare aplicarea unui instrument adecvat;
6. subliniază faptul că guvernanța pe mai multe niveluri este unul dintre principiile-cheie ale politicii de coeziune și este fundamentală pentru asigurarea calității procesului decizional, planificarea strategică și punerea în aplicare a obiectivelor; consideră, așadar, că, în viitor, o abordare integrată a punerii în aplicare a politicii ar trebui să fie obligatorie; consideră, de asemenea, că principiul subsidiarității, în forma sa consolidată și extinsă, astfel cum este definit în TFUE, precum și un principiu de parteneriat mai bine definit și transparența sunt elemente esențiale pentru punerea în aplicare corectă a tuturor politicilor UE și ar trebui consolidate în mod corespunzător;
7. este de opinie că ar trebui menținută concepția de bază a obiectivelor actuale, iar cooperarea teritorială, care are o valoare adăugată europeană clară, ar trebui să fie consolidată; ar trebui evaluate alte măsuri, inclusiv alocarea de resurse și bunele practici și ar trebui identificate problemele comune și soluțiile la acestea; consideră că printre aceste măsuri ar putea să figureze stabilirea de obiective comune și utilizarea rațională a resurselor comune și că cheltuielile ar trebui să se concentreze asupra priorităților centrale care constituie valoare adăugată europeană;
8. solicită ca arhitectura politicii de coeziune de după 2013 să prevadă un regim de tranziție simplu, echitabil și transparent, luând în considerare experiențele din trecut și cele mai recente tendințe în situația socială și economică a regiunilor în cauză și, de asemenea, să le permită acestora să își continue traiectoria către creștere și dezvoltare;
9. consideră că PIB-ul trebuie să rămână principalul criteriu pentru determinarea eligibilității pentru asistență în cadrul politicii regionale, dar se pot adăuga alți indicatori măsurabili dacă aceștia se dovedesc a fi relevanți, lăsând autorităților naționale marjă de manevră pentru aplicarea, la nivelul decizional corespunzător, a altor indicatori care țin seama de atributele specifice ale regiunilor și orașelor;
10. insistă asupra faptului că Fondul social european ar trebui să rămână în cadrul regulamentului privind dispozițiile generale referitoare la fondurile politicii de coeziune, având însă nevoie de reguli proprii;
11. solicită ca, în cadrul celui de-al doilea pilon al PAC, dezvoltarea rurală să fie coordonată cu obiectivele de dezvoltare a coeziunii și să fie gestionată la nivel regional pentru a se asigura că este adaptată la nevoi;
12. ar fi de preferat ca politica de coeziune și sistemul de punere în aplicare al acesteia să fie orientate într-o măsură mai mare către rezultate și să urmărească sporirea eficienței și eficacității, stabilind un echilibru optim între calitatea performanțelor și controlul financiar; subliniază că acest lucru presupune îmbunătățiri semnificative ale sistemelor de monitorizare și evaluare, o eficiență sporită a capacității administrative și în ceea ce privește nivelurile de reducere a erorilor, precum și identificarea unor indicatori obiectivi și măsurabili, care să fie comparabili pe teritoriul UE;
13. împărtășește opinia că simplificarea punerii în aplicare a politicii trebuie să continue și să fie însoțită de simplificarea procedurilor naționale și regionale; în acest context, subliniază necesitatea stabilirii echilibrului corect între simplitatea procedurilor, eficiență si buna gestionare financiara în speranța că politica de coeziune va deveni, prin urmare, o politică ușor de aplicat, cu vizibilitate crescută;
14. încurajează utilizarea instrumentelor de inginerie financiară, a fondurilor de tip revolving și a subvențiilor globale și solicită un acces simplificat la capitalul de risc și la microfinanțare; consideră că statele membre ar trebui să folosească mai mult resursele disponibile de asistență tehnică pentru a consolida capacitățile autorităților locale și regionale și ale altor părți interesate, în special ale ONG-urilor și IMM-urilor;
15. este de opinie că politica de dezvoltare regională se află în centrul dezvoltării economice, sociale și teritoriale a Uniunii și, prin urmare, necesită o structură ministerială formală drept platformă politică; consideră că ar trebui îmbunătățit rolul Comisiei în gestionarea și elaborarea politicii;
16. încredințează Președintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluție Consiliului și Comisiei.
