P6_TA(2009)0187
Carte Albă: Acţiuni în despăgubire pentru cazurile de încălcare a normelor CE în domeniul concurenţei
A6-0123/2009
Rezoluţia Parlamentului European din 26 martie 2009 referitoare la Cartea albă privind acțiunile în despăgubire pentru cazurile de încălcare a normelor CE antitrust ( 2008/2154(INI) )
Parlamentul European
, –
având în vedere Cartea albă a Comisiei din 2 aprilie 2008, intitulată "Acțiuni în despăgubire pentru cazurile de încălcare a normelor CE antitrust" ( COM(2008)0165 ) (Cartea albă),
–
având în vedere Rezoluția sa din 25 aprilie 2007 referitoare la Cartea verde privind acțiunile în despăgubiri în cazul încălcării normelor comunitare privind concurența JO C 74 E, 20.3.2008, p.
653.
,
–
având în vedere Comunicarea Comisiei din 13 martie 2007, intitulată "Strategia UE pentru politica de protecție a consumatorilor 2007-2013: Mai multă putere consumatorilor, bunăstare crescută și protecție eficientă a acestora" ( COM(2007)0099 ),
–
având în vedere Regulamentul (CE) nr.
1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat JO L 1, 4.1.2003, p.
1.
, Regulamentul (CE) nr.
773/2004 al Comisiei din 7 aprilie 2004 privind desfășurarea procedurilor puse în aplicare de Comisie în temeiul articolelor 81 și 82 din Tratatul CE JO L 123, 27.4.2004, p.
18.
și Regulamentul (CE) nr.
139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (Regulamentul CE privind concentrările economice) JO L 24, 29.1.2004, p.
1.
,
–
având în vedere Comunicarea Comisiei privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri JO C 298, 8.12.2006, p.
17.
, precum și Regulamentul (CE) nr.
622/2008 al Comisiei din 30 iunie 2008 de modificare a Regulamentului (CE) nr.
773/2004 în ceea ce privește desfășurarea procedurii de tranzacționare în cazurile privind cartelurile JO L 171, 1.7.2008, p.
3.
,
–
având în vedere articolul 45 din Regulamentul său de procedură,
–
având în vedere raportul Comisiei pentru afaceri economice și monetare, precum și avizele Comisiei pentru piața internă și protecția consumatorilor și Comisiei pentru afaceri juridice ( A6-0123/2009 ),
A.
întrucât politica în domeniul concurenței sporește randamentul economic al Uniunii Europene și contribuie semnificativ la realizarea obiectivelor Strategiei de la Lisabona;
B.
întrucât Curtea de Justiție a Comunităților Europene a hotărât că, pentru a garanta deplina eficacitate a articolului 81 din tratat, persoanele fizice și întreprinderile pot introduce acțiuni în despăgubire pentru cazurile de încălcare a normelor CE antitrust;
C.
întrucât acțiunile în despăgubire constituie doar un element dintr-un sistem eficient de aplicare a legislației la nivel privat și întrucât mecanismele alternative de soluționare a diferendelor reprezintă, în condiții adecvate, o alternativă eficientă la acțiunile colective în despăgubire și oferă o soluționare echitabilă și rapidă extrajudiciară, trebuind să fie încurajate;
D.
întrucât chestiunile abordate în Cartea albă se referă la toate categoriile de victime, la toate tipurile de încălcare a prevederilor articolelor 81 și 82 din tratatul CE și la toate sectoarele economice;
E.
întrucât fiecare propunere de introducere a unor acțiuni colective în despăgubire pentru încălcarea normelor comunitare în domeniul concurenţei ar trebui să completeze și nu să substituie formele alternative de protecție deja prezente în unele state membre (de exemplu, acțiunile de reprezentare și așa-numitele "test cases");
F.
întrucât acțiunile în despăgubire de drept privat trebuie să vizeze compensarea deplină a victimei pentru prejudiciul suferit, ținându-se seama de principiile răspunderii extracontractuale care, pe de-o parte interzic îmbogățirea fără justă cauză sau despăgubirile multiple și care, pe de altă parte urmărec evitarea daunelor punitive;
G.
întrucât aplicarea dreptului concurenței de către Comisie și autoritățile naționale din domeniul concurenței ale statelor membre intră în sfera dreptului public, iar un număr relativ redus de acțiuni în despăgubire de drept privat sunt introduse în instanțele naționale, deși câteva state membre au luat sau vor lua măsuri pentru a facilita acțiunile în despăgubire pentru persoanele fizice în cazul încălcării normelor comunitare în domeniul concurenţei;
H.
întrucât introducerea de acțiuni în despăgubire de drept privat ar trebui să completeze și să sprijine, dar nu să înlocuiască aplicarea normelor comunitare în domeniul concurenței de către autorități și întrucât resursele financiare și umane ale autorităților din domeniul concurenței trebuie majorate pentru a putea urmări mai eficient încălcările normelor comunitare în domeniul concurenței;
I.
întrucât indiferent de modul în care este soluționat un diferend, este esențială instituirea procedurilor și garanțiilor pentru a garanta că toate părțile beneficiază de tratament echitabil, asigurându-se, în același timp, că sistemul nu este utilizat în mod abuziv, astfel cum s-a mai întâmplat în alte sisteme juridice, în special, în SUA;
J.
întrucât Comisia trebuie să respecte principiile subsidiarității și proporționalității în cazul oricărei propuneri care nu intră în sfera de competență exclusivă a Comunității,
1.
salută Cartea albă și subliniază că normele CE privind concurența și, în special, aplicarea lor eficientă necesită ca victimele încălcărilor normelor comunitare în domeniul concurenței să aibă dreptul la despăgubiri pentru prejudiciile suferite;
2.
constată că, până în prezent, Comisia nu a indicat baza juridică a măsurilor propuse și că trebuie să se acorde o atenție sporită identificării cadrului legal al intervențiilor preconizate în procedurile naționale privind despăgubirile extracontractuale și în dreptul de procedură național;
3.
consideră că anumite obstacole în calea obținerii unei reparații efective în cazul victimelor încălcărilor normelor comunitare în domeniul concurenței, cum ar fi prejudiciile pe scară largă și dispersate, asimetriile informaționale și alte probleme legate de acțiunile în despăgubire intervin nu numai în cadrul procedurilor legate de dreptul comunitar al concurenței, dar și în domenii cum ar fi răspunderea pentru produse și alte acţiuni aflate la dispoziţia consumatorilor;
4.
reamintește că atât consumatorii individuali, cât și micile întreprinderi, în special cele care au suferit prejudicii disparate și de valoare relativ scăzută, sunt deseori descurajați să introducă acțiuni individuale în despăgubire din cauza cheltuielilor, amânărilor, incertitudinilor, riscurilor și poverilor implicate; în acest sens, subliniază că acțiunile colective în despăgubire, care permit asocierea acțiunilor individuale în despăgubire pentru încălcarea normelor comunitare în domeniul concurenței, sporind astfel capacitatea victimelor de a obține acces la justiție, reprezintă un factor disuasiv important; în acest sens, salută propunerile Comisiei privind mecanismele care urmează a fi instituite pentru a îmbunătăți acțiunile colective în despăgubire, evitându-se utilizarea excesivă a procedurilor contencioase;
5.
subliniază că Direcția Generală Sănătate și Consumatori din cadrul Comisiei a publicat la sfârșitul anului 2008 rezultatele a două studii privind acțiunile colective în despăgubire în statele membre și eventualele obstacole pentru piața internă cauzate de legislațiile diferite ale statelor membre; atrage atenția, de asemenea, asupra publicării de către Comisie a unei cărți verzi referitoare la posibilele opțiuni de acțiune ale Comunității în domeniul legislației privind protecția consumatorilor, precum și asupra anunțului acesteia cu privire la publicarea unui alt document de strategie în 2009; subliniază că măsurile la nivel comunitar nu trebuie să conducă la o fragmentare arbitrară și inutilă a dreptului procesual național și că, prin urmare, ar trebui să se acorde o atenție sporită verificării dacă și în ce măsură ar trebui aleasă o abordare orizontală sau integrată pentru a facilita acordurile extrajudiciare și acțiunile în despăgubire; invită Comisia, prin urmare, să verifice eventualele baze juridice și un mod de acțiune orizontal și integrat, fără ca un instrument orizontal să fie necesar, și să nu prezinte deocamdată mecanismele reparatorii colective pentru victimele încălcărilor normelor comunitare în domeniul concurenței, fără participarea Parlamentului la adoptarea unor astfel de mecanisme reparatorii colective prin procedura de codecizie;
6.
observă că acțiunile în despăgubire pentru încălcări ale normelor comunitare în domeniul concurenței ar trebui abordate consecvent împreună cu acțiunile în despăgubire extracontractuală, pe cât posibil, și este de părere că o abordare orizontală sau integrată ar putea acoperi norme procedurale comune mecanismelor reparatorii colective din diverse domenii juridice și subliniază că această abordare nu trebuie să amâne sau să evite elaborarea propunerilor și măsurilor identificate ca fiind necesare pentru aplicarea deplină a dreptului comunitar al concurenței; în plus, ia act de analiza mai avansată a acțiunilor civile din dreptul concurenței și de cadrul avansat al autorităților din domeniul concurenței, inclusiv al Rețelei Europene de Concurență și consideră că, în anumite privințe cel puțin, acest lucru justifică avansarea în mod rapid, ținându-se seama de faptul că unele măsuri preconizate ar putea fi transferate și în alte domenii decât cel al concurenței; este de părere că asemenea măsuri sectoriale ar putea fi deja propuse, având în vedere complexitatea și dificultățile specifice cu care se confruntă victimele încălcărilor normelor comunitare în domeniul concurenței;
7.
observă că este de dorit obținerea unui acord definitiv pentru pârâți, pentru a reduce incertitudinea și consecințele economice exagerate care pot afecta angajații, furnizorii, subcontractanții și alte părți nevinovate; solicită evaluarea şi eventuala introducere a unei proceduri amiabile de soluţionare a diferendului aplicabilă în cazul acțiunilor colective extrajudiciare, care poate fi inițiată fie de către părți înainte de începerea acțiunii în justiție, fie la solicitarea instanței în faţa căreia este introdusă acțiunea; subliniază că o astfel de procedură amiabilă ar trebui să urmărească soluționarea pe cale extrajudiciară a diferendului, sub condiţia aprobării judiciare a acordului amiabil care poate fi declarat obligatoriu pentru toate victimele care au participat la această procedură amiabilă; subliniază că o astfel de procedură nu trebuie să presupună o prelungire nejustificată a acțiunilor și nici să promoveze soluționarea injustă a diferendelor; invită Comisia să examineze metode de sporire a certitudinii, inclusiv să evalueze dacă reclamanții ulteriori s-ar mulțumi, în principiu, doar cu rezultatul procedurii de amiabile de soluţionare a diferendului;
8.
consideră că acțiunile individuale, colective și de reprezentare, care pot fi și sub forma unui "test case" (caz de referință), trebuie să stea la dispoziția cumpărătorilor direcți și indirecți în cadrul unei acțiuni principale sau în subsidiar dar că, pentru a evita acțiunile multiple ale unei singure părți care au o cauză identică, introducerea unei astfel de acțiuni ar trebui să împiedice partea să introducă, simultan sau ulterior o altă acțiune având aceeaşi cauză; consideră că în cazul în care părți diferite introduc acţiuni separate, ar trebuie încercată conexarea sau tratarea acestor acţiuni în mod succesiv;
9.
consideră că, pentru a se evita litigiile abuzive, statele membre ar trebui să acorde organismelor de stat, cum ar fi avocatul poporului, sau entităților calificate, cum ar fi asociațiile de consumatori, puterea de a introduce acțiuni de reprezentare în justiție, în conformitate cu articolul 3 din Directiva 98/27/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 1998 privind acțiunile în încetare în ceea ce privește protecția intereselor consumatorilor JO L 166, 11.6.1998, p.
51.
și că o împuternicire
ad hoc
pentru introducerea unor asemenea acțiuni ar trebui luată în considerare în special în cazul organizațiilor comerciale care introduc acțiunile în despăgubire ale întreprinderilor;
10.
solicită ca doar unui grup clar delimitat de persoane să i se permită participarea la acțiunile colective în despăgubire și ca identificarea membrilor grupului respectiv în cazul acțiunilor colective de tip "opt-in", precum și identificarea în cazul acțiunilor de reprezentare introduse de entități calificate, desemnate înainte sau autorizate
ad hoc
, trebuie să aibă loc într-un interval definit, fără întârzieri nejustificate, respectând legislația actuală care stabilește un termen ulterior; subliniază că doar prejudiciile efective ar trebui compensate; observă că, în cazul unei acțiuni finalizate cu succes, compensațiile acordate trebuie să fie plătite grupului de persoane identificat sau reprezentantului acestuia, iar entităților calificate trebuie să li se ramburseze cel mult costurile aferente procedurii judiciare, acestea neputând fi, direct sau indirect, desemnate ca reprezentant pentru primirea despăgubirilor;
11.
subliniază că, în cazul unei acțiuni principale finalizate cu succes, nu este exclusă urmărirea administrativă ulterioară pentru încălcarea normelor comunitare în domeniul concurenței; reiterează, de asemenea, că, pentru a încuraja întreprinderile să acorde cât mai rapid și mai eficient compensații victimelor pentru comportamentul lor ilicit, autoritățile din domeniul concurenței trebuie să ia în considerare compensațiile plătite sau care urmează să fie plătite atunci când calculează amenzile impuse întreprinderii pârâte; observă că acest lucru nu ar trebui totuși să influențeze nici dreptul victimei la repararea integrală a prejudiciului suferit și nici necesitatea menținerii caracterului descurajator al amenzilor și nu ar trebui să aibă ca rezultat prelungirea incertitudinii privind finalitatea acordurilor de soluţionare a diferendelor în cazul companiilor; invită Consiliul și Comisia să includă explicit în Regulamentul (CE) nr.1/2003 principiile de aplicare a amenzilor și să le îmbunătățească și să le precizeze în continuare pentru a respecta principiile generale de drept;
12.
consideră că într-o etapă preliminară ar trebui să existe o evaluare
prima facie
a meritelor unei acțiuni colective și subliniază că nu este permisă favorizarea sau defavorizarea reclamanţilor care introduc o acțiune colectivă, față de reclamanţii care introduc acțiuni individuale; solicită, în contextul mecanismelor reparatorii colective, aplicarea principiului potrivit căruia partea reclamantă trebuie să aducă dovezi în sprijinul plângerii, dacă legislația națională aplicabilă nu prevede reduceri ale sarcinii probei sau facilitarea accesului la informațiile și dovezile deținute de pârât;
13.
solicită ca Comisia să acorde victimelor încălcărilor normelor comunitare în domeniul concurenței, după încheierea unei anchete, acces la informațiile necesare pentru introducerea acțiunilor în despăgubire și subliniază că articolul 255 din Tratatul CE și Regulamentul (CE) nr.
1049/2001 definește dreptul de acces la documentele instituțiilor, care pot refuza accesul la acestea numai în conformitate cu condițiile prevăzute în regulamentul respectiv, în special la articolul 4 din acesta; consideră, prin urmare, că Comisia trebuie să interpreteze Regulamentul (CE) nr.
1049/2001 în consecință sau să propună modificarea acestuia; subliniază că, atunci când autoritățile acordă acces la documente, trebuie acordată o atenție specială protejării secretelor comerciale ale pârâtului sau părților terțe și observă că sunt necesare linii directoare în ceea ce privește abordarea solicitărilor de clemență;
14.
consideră că o instanță națională nu ar trebui să aibă obligația de a respecta o decizie a unei autorități naționale din domeniul concurenței dintr-un alt stat membru, fără a aduce atingere dispozițiilor care prevăd efectul obligatoriu al deciziilor adoptate de un stat membru al Rețelei Europene de Concurență, cu aplicarea articolelor 81 și 82 din tratat și în legătură cu aceeași cauză a acțiunii; observă că programele de formare și de schimb ar trebui să ducă la convergența deciziilor, astfel încât acceptarea deciziilor autorităților din domeniul concurenței să devină regulă;
15.
subliniază că o faptă săvârşită cu intenţie trebuie să constituie întotdeauna condiția preliminară pentru o acțiune în despăgubire și că încălcarea normelor normelor comunitare în domeniul concurenței trebuie să fi fost săvârșită cel puțin din culpă, dacă legislația națională nu prevede o prezumție sau o prezumție relativă de vinovăție în cazul încălcării normelor comunitare în domeniul concurenței, garantând aplicarea consistentă și coerentă a dreptului concurenței;
16.
salută faptul că despăgubirea urmărește să compenseze daunele suferite, precum și câştigul nerealizat, inclusiv taxele în exces și dobânzile, și solicită instituirea respectivei noțiuni de despăgubire pentru acţiunile colective în despăgubire la nivel comunitar;
17.
salută activitatea Comisie cu privire la un cadru orientativ fără caracter obligatoriu pentru calcularea despăgubirilor, care ar putea include într-un mod util orientări privind informațiile necesare pentru stabilirea calculelor și aplicarea acestora în cadrul mecanismelor alternative de soluționare a diferendelor, ori de câte ori este posibil;
18.
constată că elaborarea unei abordări comunitare comune a transferului prețurilor reprezintă un lucru pozitiv și este de acord cu acceptarea apărării bazate pe transferul supraprețurilor și cu faptul că pârâtul ar trebui întotdeauna să aducă dovezi în acest sens, instanțele având posibilitatea de a face uz de normele naționale confirmate referitoare la legătura de cauzalitate şi răspunderea juridică, în vederea luării unor hotărâri corecte în cazuri individuale; sugerează propunerea de orientări privind măsura în care cumpărătorul indirect și, în special, ultimul cumpărător indirect se pot prevala de prezumția relativă potrivit căreia supraprețurile ilegale i-au fost transferate în totalitate;
19.
salută faptul că termenul de prescripție în cazul încălcărilor continue și repetate ale normelor comunitare în domeniul concurenței , trebuie să înceapă în momentul încetării încălcării sau în momentul în care se consideră în mod rezonabil că victima a luat cunoștință de existența încălcării, în funcție de care dintre aceste momente este ultimul; subliniază că termenele de prescripție servesc și securității juridice și, de aceea, în cazul în care nu este introdusă o acțiune de drept public sau privat, este necesar să se aplice un termen de prescripţie de 5 ani; salută, de asemenea, faptul că durata termenului de prescripție pentru acțiuni principale este prevăzută de legislația statului membru în cauză și solicită același lucru și pentru acțiunile în subsidiar; observă că nu se aduce atingere legislației statelor membre privind suspendarea sau întreruperea termenului de prescripție;
20.
salută faptul că statele membre decid cu privire la normele de partajare a costurilor; consideră că este la latitudinea statelor membre să evalueze posibilitatea de garantare a faptului că asimetria resurselor reclamantului și pârâtului în cadrul procedurilor judiciare nu descurajează exercitarea acțiunilor în despăgubire întemeiate și observă că accesul la justiție trebuie, de asemenea, să fie echilibrat de măsuri ferme pentru a împiedica abuzurile de exemplu, sub forma acțiunilor nefondate, vexatorii sau de "șantaj";
21.
subliniază că aplicarea programului de clemență contribuie într-un mod semnificativ la descoperirea cartelurilor, permițând introducerea acțiunilor în despăgubiri de drept privat, și solicită examinarea modalităților de menținere a atractivității programului respectiv; subliniază că, în ciuda importanței aplicării programului de clemență, exonerarea integrală a martorilor care cooperează de la răspunderea individuală și în solidar este contrară sistemului și o respinge categoric deoarece prejudiciază numeroase victime ale încălcărilor normelor comunitare în domeniul concurenței;
22.
solicită Comisiei, pentru a facilita și a nu submina dreptul victimelor de a iniția acțiuni în despăgubire, să evite în primul rând abandonarea procedurilor privind cartelurile și concurența și să ajungă la o soluționare adecvată a tuturor procedurilor importante, printr-o decizie clară;
23.
subliniază îndeosebi faptul că Parlamentul European trebuie să participe la elaborarea legislației în domeniul acțiunilor colective, în cadrul procedurii de codecizie;
24.
solicită ca orice propunere legislativă să fie precedată de o analiză independentă a costurilor și a beneficiilor;
25.
încredințează Președintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluție Consiliului, Comisiei, guvernelor și parlamentelor statelor membre, precum și partenerilor sociali la nivel comunitar.
