12.9.2011 B7-0516/2011 PROPUNERE DE REZOLUŢIE depusă pe baza declaraţiei Vicepreşedintelui Comisiei/Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe şi politica de securitate
în conformitate cu articolul 110 alineatul (2) din Regulamentul de procedură
referitoare la situaţia din Libia
Charles Tannock
,
Ryszard Antoni Legutko
,
Tomasz Piotr Poręba
,
Ryszard Czarnecki
,
Konrad Szymański
,
Geoffrey Van Orden
în numele Grupului ECR
PE472.697v01-00 B7‑0516/2011 Rezoluţia Parlamentului European referitoare la situaţia din Libia
Parlamentul European ,
– având în vedere rezoluţiile sale anterioare referitoare la Libia,
– având în vedere numeroasele declaraţii privind situaţia din Libia ale Înaltului Reprezentant/Vicepreşedintelui Comisiei, Catherine Ashton,
– având în vedere politicile şi strategiile adoptate de Comisie şi Consiliu în legătură cu Libia,
– având în vedere Comunicarea Comisiei către Consiliu şi Parlamentul European, intitulată „O Europă mai extinsă – vecinătatea: un nou cadru pentru relaţiile cu vecinii noştri de la est şi de la sud” ( COM(2003)0104 ); documentul său de strategie privind politica europeană de vecinătate ( COM(2004)0373 ); propunerea sa de regulament al Parlamentului European şi al Consiliului de stabilire a dispoziţiilor generale privind crearea unui instrument european de vecinătate şi de parteneriat ( COM(2004)0628 ); comunicarea acesteia către Consiliu cu privire la propunerile Comisiei în favoarea planurilor de acţiune din cadrul politicii europene de vecinătate (PEV) ( COM(2004)0795 ) şi planurile de acţiune pentru ţările în cauză şi comunicarea Comisiei privind consolidarea politicii europene de vecinătate ( COM(2006)0726 ,
– având în vedere rezoluţiile anterioare ale Adunării parlamentare euro-mediteraneene şi politica mediteraneană a Uniunii Europene,
– având în vedere Carta Organizaţiei Naţiunilor Unite şi Declaraţia universală a drepturilor omului,
– având în vedere Rezoluţiile 1970 şi 1973 ale Consiliului de Securitate al ONU,
– având în vedere „Solicitarea ICC-01/11-01/11 a Curţii Penale Internaţionale adresată tuturor statelor părţi la Statutul de la Roma vizând arestarea şi predarea lui Muammar Mohammed Abu Minyar GADDAFI, Saif Al-Islam GADDAFI şi Abdullah AL-SENUSSI”,
– având în vedere articolul 110 alineatul (2) din Regulamentul său de procedură,
A. întrucât deşi forţele libere libiene au eliberat Tripoli şi deţin controlul asupra centrelor populate importante din Libia, iar Gaddafi nu se mai află la Tripoli, forţele fidele acestuia constituie încă o ameninţare şi, în special, controlează oraşele Bani Walid, Sirte şi Sebha, din sudul ţării;
B. întrucât atât opoziţia libiană, cât şi Liga Arabă au cerut NATO să protejeze populaţia civilă şi să îşi desfăşoare activitatea în conformitate cu Rezoluţiile Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite 1970 și 1973;
C. întrucât se crede că Saadi Gaddafi ar fi trecut graniţa în Nigerul învecinat, dar că nu i s-ar fi acordat niciun statut oficial de către acest stat;
D. întrucât operaţiunile NATO în Libia au fost prelungite la 27 iunie;
E. întrucât Consiliul a deblocat, la 1 septembrie 2011, activele financiare şi resursele economice aparţinând unui număr de 28 de entităţi libiene care erau supuse Deciziei Consiliului nr.
2011/137/PESC din 28 februarie 2011 referitoare la Libia;
F. întrucât Curtea Penală Internaţională a emis, la 27 iunie 2011, mandate de arestare pentru Muammar Gaddafi, pentru Saif al-Islam şi pentru şeful serviciilor de informaţii Abdullah al-Sanussi pentru crime împotriva umanităţii,
1. subliniază solidaritatea cu poporul libian şi consideră că răsturnarea lui Muammar Gaddafi demonstrează voinţa clară a poporului libian de a institui un sistem democratic pluralist şi solicită, prin urmare, comunităţii internaţionale să sprijine edificarea instituţiilor care să faciliteze o tranziţie politică cuprinzătoare;
2. solicită comunităţii internaţionale să sprijine poporul libian în reconstrucţia ţării prin garantarea securităţii, acordarea de asistenţă pentru a răspunde nevoilor umanitare stringente şi a sprijini procesul de reconstrucţie, acolo unde este cazul; reaminteşte comunităţii internaţionale că spitalele şi clinicile din Tripoli au nevoie urgentă de ajutor umanitar pentru a putea face faţă în mod adecvat unui număr de circa 5 000 de pacienţi răniţi; reiterează necesitatea reparării de urgenţă a infrastructurii de bază a Libiei, ca de exemplu reţelele de distribuţie a apei, a căror deteriorare a dus la situaţia în care părţi importante din populaţia oraşului Tripoli nu au acces la apă curată;
3. subliniază importanţa unei economii funcţionale pentru eforturile de reconstrucţie din Libia şi, în acest sens, salută decizia Consiliului din 1 septembrie de deblocare a activelor deţinute de unele guverne naţionale; îndeamnă guvernele în cauză să returneze aceste active cât mai curând posibil, astfel încât fondurile să poată fi utilizate de Consiliul Naţional de Tranziţie pentru eforturile de reconstrucţie urgent necesare; îndeamnă CNT să utilizeze aceste fonduri într-un mod responsabil şi transparent, în scopul îmbunătăţirii existenţei poporului libian într-o manieră sustenabilă;
4. reiterează că este necesar ca NATO să-şi continue prezenţa şi operaţiunile pentru a proteja populaţia civilă, iar statele membre ale UE să sprijine un mandat cuprinzător pentru acţiunile NATO în conformitate cu Rezoluţiile 1970 şi 1973 ale Consiliului de Securitate al ONU;
5. sprijină eforturile Curţii Penale Internaţionale de a-l aresta pe Gaddafi şi a-l aduce în faţa justiţiei pentru crime de război comise împotriva poporului libian; îndeamnă pe cei care-l ascund pe Gaddafi să îl predea autorităţilor, astfel încât acesta să fie adus în faţa Curţii Penale Internaţionale sau în faţa unei instanţe libiene, dacă se preferă acest lucru; deplânge oferta de azil pe care Guineea Bissau i-a făcut-o lui Gaddafi, care i-ar permite acestuia să se deplaseze şi să trăiască în acea ţară;
6. solicită ca cei responsabili de comiterea unor crime grave în materie de drepturile omului în timpul conflictului să fie aduşi în faţa justiţiei în conformitate cu principiile statului de drept; solicită CNT să garanteze procese echitabile şi transparente persoanelor acuzate de astfel de crime;
7. sprijină legitimitatea Consiliului Naţional de Tranziţie la Benghazi şi îndeamnă guvernele naţionale să îşi redeschidă misiunile diplomatice la Tripoli în scopul întăririi relaţiilor cu autorităţile CNT şi să sprijine eforturile acestora de reconstrucţie a Libiei;
8. salută faptul că toţi membrii permanenţi ai Consiliului de Securitate al ONU, inclusiv, foarte recent, China, au recunoscut CNT drept autoritatea legitimă în Libia; regretă că Africa de Sud a refuzat să facă acest lucru până în prezent;
9. aduce un omagiu curajului şi rezistenţei poporului libian şi îşi exprimă empatia cu toate victimele conflictului;
10. salută declaraţia constituţională a Consiliului Naţional de Tranziţie, pe care a făcut-o la 10 august vicepreşedintele CNT, Abdul Hafiz Ghoga, ca pe o constituţie provizorie adecvată;
11. salută cuvântarea pe care a ţinut-o preşedintele Jalil la Tripoli, în care a anunţat că Libia va fi o ţară islamică moderată, lucru care va fi reflectat în constituţie şi va saluta participarea femeilor la viaţa publică;
12. încredinţează Preşedintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluţie Consiliului, Comisiei, guvernelor şi parlamentelor statelor membre, Ligii Arabe, Organizaţiei Naţiunilor Unite şi Consiliului Naţional de Tranziţie din Libia.
