P6_TA(2007)0483
Situaţia actuală a relaţiilor UE-Africa
A6-0375/2007
Rezoluţia Parlamentului European din 25 octombrie 2007 privind situaţia relaţiilor UE-Africa ( 2007/2002(INI) )
Parlamentul European,
–
având în vedere Declaraţia şi Planul de acţiune elaborate cu ocazia reuniunii la nivel înalt Africa-Europa care a avut loc la Cairo în perioada 3-4 aprilie 2000 sub egida Organizaţiei Unităţii Africane şi a Uniunii Europene,
–
având în vedere Planul strategic 2004-2007 al Comisiei Uniunii Africane (CUA), adoptat la 7 iulie 2004 cu ocazia celei de-a treia reuniuni la nivel înalt a şefilor de stat şi de guvern africani de la Addis Abeba, Etiopia,
–
având în vedere "Proiectul de strategie comună UE-Africa", adoptat cu ocazia celei de-a opta reuniuni a Troicii ministeriale UE-Africa din 15 mai 2007 de la Bruxelles,
–
având în vedere Comunicarea Comisiei către Parlamentul European şi Consiliu din 27 iunie 2007 intitulată "De la Cairo la Lisabona – Parteneriatul Strategic UE-Africa" ( COM(2007)0357 ),
–
având în vedere documentul comun elaborat de Comisie şi al secretariatul Consiliului din 27 iunie 2007, intitulat "Dincolo de Lisabona: asigurarea funcţionării Parteneriatului strategic UE-Africa" ( SEC(2007)0856 ),
–
având în vedere Planul strategic 2006-2010 "O singură Africă, un singur glas" al Parlamentului Panafrican (PPA), adoptat în noiembrie 2005,
–
având în vedere documentul de lucru elaborat de CUA privind viziunea comună asupra Strategiei Uniunea Africană (UA)-UE,
–
având în vedere Acordul de parteneriat între membrii grupului de state din Africa, Caraibe şi Pacific (ACP), pe de o parte, şi Comunitatea Europeană şi statele membre, pe de altă parte, semnat la Cotonou la 23 iunie 2000 JO L 317, 15.12.2000, p.
3.
, astfel cum a fost modificat prin Acordul de modificare a Acordului de parteneriat, semnat la Luxemburg la 25 iunie 2005 JO L 209, 11.8.2005, p.
27.
("Acordul de la Cotonou"),
–
având în vedere Regulamentul (CE) nr.
1905/2006 al Parlamentului European şi al Consiliului din 18 decembrie 2006 de stabilire a unui instrument de finanţare a cooperării pentru dezvoltare JO L 378, 27.12.2006, p.
41.
("Instrument de finanţare a cooperării pentru dezvoltare" (ICD)) ,
–
având în vedere Comunicarea Comisiei către Consiliu, Parlamentul European şi Comitetul Economic şi Social European din 12 octombrie 2005 intitulată "Strategia UE pentru Africa: spre un pact euro-african pentru accelerarea dezvoltării în Africa" ( COM(2005)0489 ),
–
având în vedere Rezoluţia sa din 17 noiembrie 2005 privind o strategie de dezvoltare pentru Africa JO C 280 E, 18.11.2006, p.
475.
,
–
având în vedere concluziile Consiliului Afaceri Generale şi Relaţii Externe din 21 şi 22 noiembrie 2005 privind Strategia UE pentru Africa,
–
având în vedere concluziile celei de-a cincea reuniuni ministeriale a Troicii Africii şi a Uniunii Europene, organizată la Bamako, Mali, la 2 decembrie 2005,
–
având în vedere textul "UE şi Africa: spre un parteneriat strategic", adoptat de Consiliul European cu ocazia reuniunii sale din 15 şi 16 decembrie 2005 de la Bruxelles,
–
având în vedere Raportul comun de progrese elaborat de Comisie şi Secretariatul General al Consiliului, prezentat la 12 octombrie 2006 Consiliului Afaceri Generale şi Relaţii Externe, privind punerea în aplicare a Strategiei UE pentru Africa,
–
având în vedere rezultatele şi concluziile consultării organizaţiilor societăţii civile africane privind Strategia comună UA-UE pentru dezvoltarea Africii, organizată de către CUA la Accra, Ghana, între 26 şi 28 martie 2007,
–
având în vedere Declaraţia comună a Consiliului şi a reprezentanţilor guvernelor statelor membre reuniţi în Consiliu, a Parlamentului European şi a Comisiei privind politica de dezvoltare a Uniunii Europene: "Consensul european", semnată la 20 decembrie 2005 JO C 46, 24.2.2006, p.
1.
,
–
având în vedere rapoartele succesive privind dezvoltarea umană, elaborate de Programul Organizaţiei Naţiunilor Unite pentru Dezvoltare (PNUD),
–
având în vedere Rezoluţiile sale din 12 aprilie 2005 privind rolul Uniunii Europene pentru realizarea Obiectivelor de Dezvoltare ale Mileniului (ODM JO C 33 E, 9.2.2006, p.
311.
) şi din 20 iunie 2007 privind Obiectivele de Dezvoltare ale Mileniului – etapa intermediară Texte Adoptate, P6_TA(2007)0274 .
,
–
având în vedere Comunicarea Comisiei către Consiliu, Parlamentul European şi Comitetul Economic şi Social European din 12 aprilie 2005 intitulată "Accelerarea progreselor către realizarea Obiectivelor de Dezvoltare ale Mileniului – contribuţia Uniunii Europene" ( COM(2005)0132 ),
–
având în vedere Declaraţia Mileniului a ONU din 8 septembrie 2000, care defineşte Obiectivele de Dezvoltare ale Mileniului (ODM) drept criterii stabilite de comun acord de către comunitatea internaţională pentru eradicarea sărăciei,
–
având în vedere Raportul Comisiei internaţionale cu privire la intervenţie şi suveranitatea statelor intitulat "Responsabilitatea de a proteja" din decembrie 2001,
–
având în vedere Planul de acţiune de la Maputo pentru operaţionalizarea cadrului de politică continentală pentru sănătate şi drepturi sexuale şi de reproducere 2007-2010, adoptat în cadrul Sesiunii speciale a Conferinţei Uniunii Africane (UA) a miniştrilor sănătăţii desfăşurată între 18 şi 22 septembrie 2006 la Maputo, Mozambic,
–
având în vedere Apelul pentru acţiune accelerată în vederea accesului universal la serviciile pentru HIV şi SIDA, tuberculoză şi malarie în Africa, adoptat în cursul Reuniunii speciale la nivel înalt a UA cu privire la HIV şi SIDA, tuberculoză şi malarie, desfăşurată între 2 şi 4 mai 2006, la Abuja, Nigeria,
–
având în vedere cel de-al patrulea Raport de evaluare al Grupului de Lucru II al Comisiei Interguvernamentale privind schimbările climatice (CISC), intitulat "Impacturi, adaptare şi vulnerabilitate",
–
având în vedere Raportul de evaluare a ecosistemului mileniului din 2005, de studiere a utilizării şi degradării unei varietăţi de resurse naturale ale planetei,
–
având în vedere rezultatele consultării publice privind Strategia comună UE-Africa, organizată la cererea Comisiei Europene şi a CUA de către Centrul european pentru gestionarea politicilor de dezvoltare,
–
având în vedere articolele 177-181 din Tratatul CE,
–
având în vedere articolul 45 din Regulamentul său de procedură,
–
având în vedere raportul Comisiei pentru dezvoltare şi avizul Comisiei pentru afaceri externe ( A6-0375/2007 ),
A.
întrucât contextul internaţional a evoluat în mare măsură din 2000, prin apariţia unor provocări globale, precum siguranţa persoanelor, migraţia, schimbările climatice şi deşertificarea, gestionarea durabilă a bunurilor publice, lupta împotriva sărăciei şi pandemiilor, înfiinţarea UA şi extinderea UE;
B.
întrucât, cu ocazia celei de-a cincea reuniuni ministeriale a Troicii Africii şi a Uniunii Europene, care a avut loc în data de 2 decembrie 2005 la Bamako, partea africană a salutat Strategia UE 2005 pentru Africa şi ambele părţi au convenit să o transforme într-o strategie comună Africa-UE, care să reflecte nevoile şi aspiraţiile popoarelor lor, precum şi să elaboreze un plan de acţiune pentru punerea sa în aplicare;
C.
întrucât, în cadrul documentului de lucru mai sus-menţionat cu privire la o viziune comună pentru strategia UA-UE, Consiliul executiv al Uniunii Africane constată că "ar trebui să fie clar că obiectivul unei strategii comune nu poate fi validarea actualei Strategii UE pentru Africa, ci elaborarea unei noi strategii comune care să reflecte aspiraţiile comune ale celor două părţi";
D.
întrucât, prin urmare, obiectivul strategiei comune ar trebui să fie acela de a dezvolta o viziune politică comună şi abordări concrete în vederea viitorului parteneriat UE-Africa, bazate pe respect reciproc, interese şi valori comune, precum şi pe principiul proprietăţii;
E.
întrucât voinţa exprimată de ambele părţi de a redefini parteneriatul comun pare să decurgă din conştientizarea, într-o mai mare măsură, a faptului că relaţia dintre Africa şi UE nu mai este neapărat una de parteneriat preferenţial;
F.
întrucât deja amintitul raport comun de progrese privind stadiul punerii în aplicare a Strategiei UE pentru Africa, nu a fost elaborat pe baza unei evaluări externe independente;
G.
întrucât Africa este cel mai sărac continent al lumii şi singurul în care sărăcia a crescut în ultimii 25 de ani;
H.
întrucât semnatarii mai sus-menţionatul Plan de acţiune de la Cairo, "îşi exprimă regretul cu privire la faptul intolerabil că peste 50% din populaţia africană trăieşte în sărăcie absolută şi convin să intensifice lupta împotriva sărăciei"; întrucât responsabilitatea esenţială pentru reducerea sărăciei revine fiecărei ţări, dar acest fapt nu diminuează importanţa dimensiunii internaţionale a războiului împotriva sărăciei";
I.
întrucât Parlamentul European a constituit în 2006 o delegaţie ad-hoc pentru relaţiile cu PPA, iar PPA a constituit în 2007 o comisie ad-hoc pentru relaţiile cu Parlamentul European;
J.
întrucât parlamentele celor două Uniuni trebuie, în calitate de actori principali în procesul de dezvoltare, să fie implicate în mod activ în strategiile şi planurile de acţiune care afectează populaţiile pe care le reprezintă;
K.
întrucât majoritatea ţărilor africane sunt membre ale grupului ACP şi semnatare ale Acordului de la Cotonou;
L.
întrucât Africa insistă asupra dorinţei sale de a fi tratată ca un tot unitar şi de a fi sprijinită în procesul său de integrare panafricană, care include Africa de Nord, Africa sub-sahariană şi Africa de Sud, şi întrucât Uniunea Africană şi-a creat propriul program strategic pentru dezvoltarea Africii;
M.
întrucât, cu ocazia Reuniunii la nivel înalt privind dezvoltarea durabilă, organizată la Johannesburg în 2002, guvernele au convenit că buna guvernare ar trebui să se bazeze pe politici de mediu, sociale şi economice solide, instituţii democratice receptive la nevoile tuturor cetăţenilor, drepturile omului şi statul de drept, măsuri anticorupţie, egalitatea de şanse între bărbaţi şi un mediu favorabil investiţiilor;
N.
întrucât o abordare holistică a drepturilor omului, inclusiv a drepturilor economice, sociale şi culturale în cadrul strategiei comune este esenţială;
O.
întrucât instituţiile Uniunii Africane au fost create destul de recent şi nu se caracterizează prin acelaşi nivel de integrare, de organizare şi de eficienţă ca nivelul instituţiilor Uniunii Europene;
P.
întrucât eficienţa şi răspunderea reciprocă implică resurse financiare previzibile şi pe termen lung, termene clare şi îndeplinirea angajamentelor de către ambele părţi;
Q.
întrucât, prea adesea, răspunderea trece direct de la executivele naţionale la partenerii din cadrul procesului de dezvoltare, evitând, astfel, orice fel de aprobare parlamentară (şi consultare a societăţii civile şi a autorităţilor locale) cu privire la acordurile internaţionale;
R.
întrucât, din punct de vedere istoric, contribuţia sa la cauzele schimbărilor climatice este neglijabilă, în timp ce, în calitate de continent, Africa este obligată să suporte consecinţele cele mai grave ale acestui fenomen (până în anul 2020, potrivit estimărilor (CISC), între 75 şi 250 milioane de persoane din Africa vor avea de suferit din cauza lipsei tot mai accentuate a apei, iar, în anumite ţări, producţia agricolă dependentă de apa de ploaie, va scădea, până în acelaşi an, cu 50%);
S.
întrucât epuizarea resurselor naturale ale Africii reprezintă o ameninţare gravă la reducerea sărăciei şi la îndeplinirea ODM-urilor;
T.
întrucât Africa furnizează, la nivel mondial, o gamă largă de servicii de ecosistem, inclusiv depozitarea de carbon prin intermediul pădurilor sale tropicale, fără a beneficia de nicio compensare,
Procesul, structura şi principiile strategiei comune
Procesul şi structura
1.
salută orientările generale aprobate de Troică la 15 mai 2007, drept un prim efort comun către o strategie comună;
2.
îşi exprimă regretul cu privire la faptul că mai sus-menţionata strategie UE 2005 pentru Africa a fost adoptată fără ca instituţiile Uniunii Africane, guvernele şi parlamentele africane să fi făcut obiectul unei consultări aprofundate şi fără niciun fel de implicare a societăţii civile europene şi africane şi a autorităţilor locale; observă, în această privinţă, că această strategie pare să impună subiectele principale abordate de noua strategie comună propusă¸ prezentând astfel riscul de a omite alte aspecte importante pentru dezvoltarea durabilă a Africii; îşi exprimă speranţa că noua strategie propusă va fi rezultatul unor consultări aprofundate cu instituţiile UA;
3.
regretă faptul că termenele stabilite de Comisia Europeană şi Consiliul Uniunii Europene, precum şi de Comisia Uniunii Africane şi Consiliul executiv al Uniunii Africane pentru elaborarea şi adoptarea strategiei comune, au impus limite serioase procesului; ia act de provocarea pe care o reprezintă garantarea unei participări depline a parlamentelor şi subliniază că actorii non-statali şi autorităţile locale trebuie implicate pe deplin, de urgenţă, în toate etapele adoptării, punerii în aplicare, monitorizării şi evaluării strategiei comune, având în vedere că reuniunea la nivel înalt de la Lisabona ar trebui considerată un punct de referinţă într-un proces mai îndelungat şi în continuare deschis;
4.
salută afirmaţia Comisiei conform căreia "este evident că Parlamentul European joacă un rol important în acest proces", angajamentul acesteia "de a informa periodic Parlamentul European cu privire la progresele înregistrate în ceea ce priveşte elaborarea Strategiei comune", şi încurajarea adresată Parlamentului European "de a participa la dezbateri şi chiar a lua iniţiative în acest sens"; cu toate acestea, constată că Comisia Europeană şi Comisia Uniunii Africane au stabilit calendarul negocierilor şi, prin urmare, se aşteaptă ca cele două foruri să adopte măsuri active pentru a implica Parlamentul European şi PPA în procesul elaborării strategiei comune, precum şi în etapele de adoptare şi punere în aplicare a acesteia;
Principii şi viziune comune
5.
aprobă declaraţia privind viziunea Consiliului executiv al Uniunii Africane: "Africa şi Europa au o viziune comună cu privire la dezvoltare, pace, securitate şi prosperitate, care plasează popoarele în centrul eforturilor lor.
Această viziune se întemeiază pe un parteneriat bazat pe respect reciproc, interes şi obiective comune care angajează cele două regiuni să aprofundeze integrarea regională ca mijloc de dezvoltare economică şi socială.
De asemenea, Africa şi Europa au o viziune comună cu privire la democraţia avansată, buna guvernare şi drepturile omului, ca valori universale care contribuie la promovarea dezvoltării şi la consolidarea cooperării în contextul respectării solidarităţii şi a indivizibilităţii celor două continente";
6.
subliniază că ajutorul umanitar reprezintă unul dintre mijloacele aflate la dispoziţia comunităţii internaţionale pentru a contribui la protejarea populaţiilor ameninţate şi subliniază că UE nu doreşte să rămână insensibilă la încălcările dreptului internaţional umanitar (DIU); solicită organizarea, de către statele membre şi instituţiile UE, a unei dezbateri politice aprofundate cu privire la dreptul, sau chiar datoria, de a interveni în cazul unor încălcări grave ale DIU) şi/sau ale drepturilor omului, ţinând seama, de asemenea, de concluziile şi recomandările mai sus-menţionatului raport al Comisiei internaţionale pentru intervenţie şi suveranitatea statelor, intitulat "Responsabilitatea de a proteja";
7.
subliniază faptul că aceste principii şi această viziune comună ar trebui să includă, de asemenea, respectarea statului de drept, precum şi democraţia participativă, pluralismul şi libertăţile fundamentale, toate acestea fiind recunoscute de Declaraţia de la Cairo menţionată mai sus;
8.
salută obiectivele enumerate în orientările generale aprobate de Troică la 15 mai 2007: (i) parteneriatul politic UE-Africa, (ii) continuarea promovării păcii, securităţii, dezvoltării durabile, drepturilor omului şi integrării regionale şi continentale în Africa în vederea realizării ODM, (iii) abordarea comună a provocărilor globale şi (iv) un "parteneriat axat pe persoane"; insistă asupra necesităţii ca aceste obiective să reflecte în mod fidel priorităţile exprimate de africani şi subliniază că dezvoltarea constituie, cu toate acestea, obiectivul prioritar principal al strategiei;
9.
invită Comisia să clarifice modul în care noua strategie se va reflecta în documentele de strategie naţională (DSN) şi în programele indicative naţionale şi regionale în baza Acordului de la Cotonou, precum şi modul în care noile elemente posibile care decurg din instituirea noii strategii comune în decembrie 2007 vor influenţa aceste documente de strategie şi programe indicative;
10.
regretă faptul că contribuţia la strategie a Comisiei şi a Consiliului nu susţine una dintre principalele revendicări ale Africii, aceea de a fi tratată ca un tot unitar; în această privinţă, subliniază faptul că ar trebui aplicată o abordare "de la continent la continent" la nivelul dialogului politic şi al negocierilor, fără a împiedica, pe de altă parte, o abordare diferenţiată la nivelul punerii în aplicare a politicilor; solicită instituţiilor UE să-şi analizeze şi să-şi adapteze instrumentele de cooperare pentru dezvoltare, în scopul de a răspunde acestei noi solicitări politice venite din partea UA şi pentru a sprijini pe deplin procesul de integrare politică şi economică a Africii la nivel continental;
11.
invită instituţiile UE să creeze un nou pachet financiar panafrican programabil şi previzibil, având ca sursă Fondul European de Dezvoltare (FED), instrumentele tematice ale ICD şi fondurile din cadrul Instrumentului pentru politica europeană de vecinătate (IPEV), în scopul finanţării şi susţinerii punerii în aplicare a acestei noi strategii comune;
12.
regretă faptul că strategia comună a Comisiei şi a Consiliului nu face referire la Planul strategic 2004-2007 al CUA şi îndeamnă Comisia Europeană să-şi orienteze măsurile pe care le propune mai degrabă către furnizarea de asistenţă politică, financiară, logistică, tehnică şi în domeniul resurselor umane instituţiilor Uniunii Africane, precum şi către sprijinirea iniţiativelor şi priorităţilor lor, decât către propunerea unor noi iniţiative luate de donatori şi a unor structuri paralele;
13.
afirmă că cele două părţi trebuie să dea dovadă de responsabilitate în materie de contribuţie, dialog şi răspundere reciprocă; în această privinţă, insistă asupra faptului că strategia trebuie să ia în considerare, de asemenea, faptul că partenerii sunt egali în ceea ce priveşte drepturile şi responsabilităţile, dar nu şi în ceea ce priveşte nivelul lor de integrare, disponibilitatea şi nivelul de dezvoltare a resurselor lor financiare, tehnice şi umane, precum şi asupra faptului că strategia trebuie pusă în aplicare într-un mod realist, fiind necesară, în consecinţă, definirea noţiunilor de "parteneriat" şi "drept de proprietate" în contextul acestei realităţi;
Structură: cele patru domenii de acţiune prioritare
14.
insistă asupra faptului că dezvoltarea echitabilă şi durabilă şi eradicarea sărăciei trebuie să constituie un angajament comun şi obiectivul primordial al cooperării UE-Africa, precum şi baza tuturor măsurilor, şi subliniază rolul central al ODM care furnizează pentru acest obiectiv un cadru definit de comun acord;
15.
consideră că strategia comună trebuie să sublinieze, de asemenea, rolul femeilor, al tinerilor şi al organizaţiilor societăţii civile în procesul de dezvoltare a Africii;
16.
invită Comisia să asigure coerenţa între această nouă strategie şi celelalte politici europene care pot avea un efect contrar asupra promovării unui nou parteneriat strategic între UE şi Africa, în special politica comercială, de mediu, privind migraţia şi cea agricolă; insistă asupra faptului că dialogul politic între UE şi Africa ar trebui să acopere aceste aspecte;
Pace şi securitate
17.
este în favoarea unei abordări globale a conflictelor şi a situaţiilor de conflict, bazată pe conceptul de responsabilitate de a proteja şi care include prevenirea, soluţionarea şi gestionarea conflictelor, precum şi reconstrucţia;
18.
are convingerea că pacea este vitală ca prim pas către dezvoltarea politică, economică şi socială, iar dezvoltarea economică durabilă şi echitabilă reprezintă o condiţie esenţială pentru o pace durabilă;
19.
consideră că prevenirea conflictelor constituie o condiţie preliminară esenţială pentru o pace durabilă şi solicită o strategie comună a UA/UE pentru abordarea cauzelor structurale ale conflictelor, prin instituirea unei politici de dezvoltare durabile, pentru a îndeplini necesităţile de bază ale populaţiei africane şi pentru a combate şomajul şi nedreptăţile sociale şi economice;
20.
reaminteşte că situaţia statelor vulnerabile trebuie rezolvată prin intermediul unei abordări axate pe prevenirea conflictelor, care ţine seama de promovarea siguranţei persoanelor şi abordează economia politică a conflictelor şi cauzele inegalităţii şi ale discriminării, în vederea garantării unei păci şi a unei securităţi durabile; solicită o mai mare coerenţă a politicilor UE, de exemplu, prin punerea în aplicare a angajamentelor sale existente de a controla comerţul cu arme, dar şi prin actualizarea Codului UE de conduită cu privire la exportul de arme în sensul unei poziţii comune a PESA cu caracter obligatoriu din punct de vedere juridic şi prin accelerarea punerii în aplicare a Strategiei UE de combatere a acumulării ilicite şi a traficului cu arme de calibru mic şi armament uşor (SALW); subliniază, în această privinţă, că este extrem de important să se ia măsuri mai degrabă pentru prevenirea conflictelor, decât pentru soluţionarea acestora; solicită ajutor internaţional în scopul înfiinţării, pe criterii geografice, de centre regionale de monitorizare, capabile să detecteze eventualele înrăutăţiri ale tensiunilor interetnice, inter-religioase sau inter-lingvistice şi să alerteze comunitatea internaţională cu privire la situaţiile din Africa care ar putea deveni violente;
21.
solicită Comisiei şi delegaţiilor Comisiei Europene să fie deosebit de vigilente şi să alerteze din timp comunitatea internaţională cu privire la apariţia unor tensiuni etnice şi religioase pe continent;
22.
consideră că actualul Cod de conduită al UE cu privire la exportul de arme trebuie consolidat în vederea combaterii proliferării armelor de calibru mic şi a armelor uşoare, care conduc la perpetuarea conflictele criminale în numeroase ţări în curs de dezvoltare; consideră că strategia comună va consolida lupta împotriva traficului de arme;
23.
recunoaşte că statele deja vulnerabile vor fi şi mai afectate de schimbările climatice; în contextul schimbărilor climatice şi al parteneriatelor pentru energie UE-Africa, subliniază necesitatea dezvoltării unei abordări cuprinzătoare a adaptării la schimbările climatice, având în vedere implicaţiile în domeniul securităţii, inclusiv consolidarea prevenirii dezastrelor, îmbunătăţirea guvernării şi prevenirea conflictelor;
24.
este de acord cu faptul că Instrumentul financiar pentru pace în Africa trebuie consolidat şi încurajează recurgerea la alte mecanisme civile pentru a contribui la realizarea acestui obiectiv, prin intermediul unei finanţări sporite, flexibile şi durabile; subliniază faptul că politica de dezvoltare reprezintă unul dintre principalele instrumente care are ca obiectiv abordarea principalelor cauze ale insecurităţii şi că nu ar trebui subordonată politicii de securitate; în această privinţă, subliniază că, în ceea ce priveşte cheltuielile eligibile în cadrul Asistenţei oficiale pentru dezvoltare (AOD), actualele criterii stabilite de Comitetul de asistenţă pentru dezvoltare al Organizaţiei pentru Cooperare şi Dezvoltare Economică (OCDE/CAD) sunt prea extinse pentru a se putea garanta că anumite cheltuieli nu sunt alocate altor necesităţi decât cele strict legate de lupta împotriva sărăciei şi acordarea unui ajutor real şi subliniază că FED nu reprezintă sursa adecvată pentru finanţarea, în viitor, a Instrumentului pentru pace în Africa;
25.
subliniază importanţa democraţiei durabile, caracterizată inclusiv printr-o bună guvernare şi alegeri democratice, incluzând în mod necesar sprijinul acordat consolidării capacităţilor parlamentare, încurajând în special cooperarea între PE, PPA şi parlamentele regionale africane şi sprijinul acordat organizării societăţii civile şi implicarea autorităţilor locale în dialogul politic, în special prin stimularea cooperării şi a schimburile între organizaţiile societăţii civile africane şi europene;
26.
solicită, în acest context, extinderea activităţilor de observare a alegerilor desfăşurate atât de UE, cât şi de UA, precum şi de către alte organisme regionale africane, şi subliniază necesitatea unei cooperări aprofundate între aceste misiuni de observare a alegerilor;
27.
subliniază importanţa controlului democratic asupra forţelor armate; în acest context, solicită ca UE să îşi intensifice eforturile în domeniul reformei sectorului de securitate (RSS), în special prin punerea în aplicare pe deplin a documentelor de analiză ale Comisiei şi Consiliului cu privire la RSS;
28.
solicită includerea în strategia comună a măsurilor destinate luptei împotriva impunităţii; solicită, în acest sens, ca sistemele juridice şi judiciare africane şi mecanismele destinate controlului democratic al acestor sisteme să fie consolidate în conformitate cu drepturile omului, pentru a permite judecarea chiar în Africa a autorilor crimelor grave împotriva umanităţii; atrage atenţia asupra progresului semnificativ înregistrat în urma constituirii unei jurisdicţii internaţionale;
29.
solicită tuturor actorilor implicaţi în asigurarea păcii şi a securităţii în Africa să adopte o perspectivă bazată pe sex şi să sporească reprezentarea femeilor la toate nivelurile de luare a deciziei pentru situaţiile de soluţionare a conflictelor, inclusiv la toate misiunile civile şi militare de menţinere a păcii; îndeamnă statele membre ale ONU să pună în aplicare pe deplin Rezoluţia nr.
1325 din 31 octombrie 2000 a Consiliului de Securitate al ONU privind impactul războiului asupra femeilor şi contribuţia feminină la rezolvarea conflictelor şi realizarea unei păci stabile (S/RES/1325) ;
30.
încurajează eforturile în direcţia adoptării, de către ONU, a unei definiţii a resurselor conflictelor, pentru a combate mai eficient economiile de război;
31.
solicită ca sensibilitatea la conflicte să fie inclusă în toate obiectivele strategiei comune: nu numai în cadrul aspectelor legate de pace şi securitate, ci şi în domeniul comerţului, al gestionării resurselor naturale, al schimbărilor climatice şi alte aspecte esenţiale pentru dezvoltare;
32.
solicită includerea în strategia comună unui angajament privind ajungerea la un acord asupra acţiunii internaţionale de combatere a comerţului ilicit cu resurse naturale ca factor generator de conflicte, incluzând definirea a ceea ce constituie resurse destinate conflictelor; solicită, totodată, numirea unui grup de experţi pentru dezvoltarea unor abordări multilaterale ale acestui aspect;
Guvernare, inclusiv drepturile omului şi statul de drept şi răspundere reciprocă
33.
reaminteşte că noţiunea de guvernare, precum şi indicatorii utilizaţi pentru evaluarea acesteia, nu poate fi impuşi de actori externi, dar că ar trebui să fie pusă în aplicare în cadrul unui parteneriat cu actorii locali şi să aibă la bază valori comune şi norme recunoscute la nivel internaţional;
34.
subliniază importanţa bunei guvernări şi a alegerilor democratice; solicită un sprijin crescut pentru acţiunile de consolidare a capacităţii care vizează parlamentarii şi organizaţiile societăţii civile, în special în vederea asigurării controlului bugetar şi a luptei împotriva corupţiei;
35.
îşi reiterează sprijinul acordat cererii formulate de Adunarea Parlamentară Paritară ACP-UE (APP), cu ocazia celei de-a noua sesiuni din aprilie 2005, de a aloca o parte corespunzătoare din creditele FED educaţiei şi formării politice a deputaţilor şi a liderilor politici, economici şi sociali, în interesul unei consolidări durabile a bunei guvernări, a statului de drept, a structurilor democratice şi a interacţiunii dintre guvern şi opoziţie în democraţii pluraliste bazate pe alegeri libere; este de părere că aceste fonduri ar trebuie utilizate pentru înfiinţarea unor colegii de administraţie publică şi pentru educaţia politică a deputaţilor, a autorităţilor locale şi a persoanelor cu funcţii de răspundere din cadrul partidelor politice şi al asociaţiilor;
36.
este de acord că întărirea guvernării în ţările africane este o prioritate; constată, cu toate acestea, că guvernarea trebuie îmbunătăţită de ambele părţi - de partea europeană, în special în ceea ce priveşte răspunderea cu privire la angajamentele de ajutor şi o mai bună coordonare din partea donatorilor, pentru ca aşa-numiţii "orfani ai ajutorului" să fie luaţi în considerare într-o mai mare măsură; subliniază că parlamentele naţionale şi continentale, actorii nestatali şi autorităţile locale joacă un rol important în acest domeniu;
37.
salută lansarea dialogului UE-UA privind drepturile omului în septembrie 2007 şi îşi exprimă speranţa că, în timp, acesta se va concretiza într-o platformă efectivă, care va aborda aspecte presante legate de anumite ţări şi care, în acelaşi timp, va oferi UE şi partenerilor săi africani ocazia de a identifica zonele de interes comun şi de a-şi coordona acţiunile în cadrul Consiliului ONU pentru Drepturile Omului şi al altor organisme ONU;
38.
reiterează solicitarea către Comisie şi Consiliu de a primi informări regulate cu privire la conţinutul şi rezultatele dialogurilor UE privind drepturile omului şi ale consultărilor cu ţările terţe, cu o atenţie specială asupra dialogului UE-UA privind drepturile omului;
39.
subliniază rolul organismelor interparlamentare înfiinţate de PE şi parlamentele africane - cum ar fi APP ACP-UE şi APP Euromed - în consolidarea păcii şi securităţii, bunei guvernări şi democraţiei, precum şi în calitatea lor de foruri eficiente pentru cooperare şi pentru abordarea aspectelor de interes comun;
40.
solicită instituirea unui dialog permanent între UE şi Africa privind guvernarea şi crearea unor platforme de dialog la diferite niveluri, astfel încât dialogul să nu fie întrerupt în caz de dezacord sau criză politică;
41.
subliniază că ONG-urile sunt agenţi de dezvoltare cu drepturi depline, care contribuie în mod semnificativ la domenii precum guvernarea, pacea şi soluţionarea conflictelor, furnizarea serviciilor sociale, drepturile omului, egalitatea între sexe, ameliorarea sărăciei şi transferul de cunoştinţe; subliniază că principiul consultării ONG-urilor în elaborarea politicilor şi în cadrul proceselor de punere în aplicare, precum şi la stabilirea agendei pentru dezvoltare, ar trebui să se bucure de recunoaşterea parteneriatului UE-Africa;
42.
solicită sprijinirea sporită a iniţiativelor africane existente, cum ar fi Mecanismul african de evaluare reciprocă (MAER), care constituie cel mai serios efort depus până acum de liderii africani pentru îmbunătăţirea guvernării pe continent, precum şi a diverselor instrumente instituite de Uniunea Africană, care vor ajuta Africa să-şi însuşească mai bine procesul;
43.
îşi exprimă îngrijorarea profundă că "profilurile de guvernare" elaborate de Comisie pentru fiecare ţară ACP, cu scopul de a orienta programarea asistenţei pentru dezvoltare pentru cele 2 700 000 000 EUR de credite suplimentare prevăzute de cel de-al zecelea FED, au fost pregătite fără niciun element participativ; constată că eligibilitatea pentru fonduri suplimentare a ţărilor beneficiare a fost judecată pe baza unui set de criterii legate de aspecte precum migraţia, liberalizarea comerţului şi lupta împotriva terorismului, cu un singur criteriu legat direct de ODM-uri; îşi exprimă exasperarea că "profilurile" comunitare riscă să lipsească de conţinut procesul MAER şi că, numai după ce se finalizează programarea fondurilor suplimentare, Comisia îşi propune să lanseze, în afara procesului MAER, un "Forum de guvernare", şi că, "pentru a facilita un sprijin mai eficient pentru arhitectura guvernării panafricane (...), UE va explora noi căi de atragere a finanţării comunitare şi a celei din partea statelor membre"; invită Comisia să consulte şi să informeze Parlamentul European şi Consiliul cu privire la monitorizarea şi punerea în aplicare a acestor fonduri, pentru a se asigura că sunt alocate iniţiativelor legate de guvernare, în sprijinul agendei de guvernare a UA şi al procesului MAER;
44.
insistă asupra faptului că noţiunea de răspundere reciprocă înseamnă, de asemenea, că Uniunea Europeană trebuie să-şi soluţioneze propria incoerenţă de care a dat dovadă în diversele acorduri de cooperare şi instrumente financiare europene, precum şi lipsa de armonizare între diferiţii actori europeni (statele membre, Comisia şi diversele sale servicii) şi, că instituţiile UE ar trebui să prezinte în mod explicit, în cadrul evaluărilor lor, progresele efectuate în vederea asigurării coerenţei politicii interne şi externe;
45.
insistă asupra necesităţii recunoaşterii, ca parte a relaţiilor menţionate mai sus, atât de către UE, cât şi de către partenerii africani, a obligaţiilor care le revin cu privire la respectarea, protejarea şi aplicarea drepturilor omului în cadrul politicilor şi practicilor lor internaţionale de dezvoltare şi investiţii;
46.
îndeamnă Comisia şi Consiliul să-şi continue eforturile în direcţia coerenţei politicii pentru dezvoltare în raport cu alte politici ale UE, din domenii precum comerţul, agricultura, pescuitul, migraţia (migraţia valorilor), comerţul cu arme etc;
47.
subliniază importanţa unui control parlamentar asupra documentelor de strategie geografică; salută, prin urmare, decizia Consiliului de a transmite propunerile de DNS privind ţările ACP Adunării PP ACP-UE "pentru informare", dar subliniază faptul că acesta nu este decât primul pas şi că parlamentele ar trebui să fie în măsură să supună aceste documente de programare unui control complet;
48.
observă că un parteneriat UE-Africa consolidat ar trebui să contribuie la sprijinirea dezvoltării rolului Africii pe scena internaţională şi la formarea unor alianţe euro-africane privind aspecte precum schimbările climatice şi deşertificarea, comerţul, guvernarea arhitecturii dezvoltării internaţionale, inclusiv instituţiile financiare internaţionale;
49.
constată necesitatea coerenţei între toate aspectele parteneriatului UE-Africa şi a dezvoltării tuturor obiectivelor Parteneriatului energetic în conformitate cu obiectivele Parteneriatului privind guvernarea democratică şi a Parteneriatelor pentru pace şi securitate;
50.
îndeamnă Comisia Europeană şi CUA să recurgă la programul de asistenţă pentru Uniunea Africană, în vederea facilitării accesului pentru parlamentele africane, pentru autorităţile locale şi pentru actorii nestatali la dialogul politic organizat în cadrul UA, precum şi în vederea consacrării unei părţi din cele 55 000 000 EUR consolidării PPA în mod special;
51.
este de acord cu PPA că se impune consolidarea de urgenţă a rolului şi a capacităţilor Curţii Africane de Justiţie şi ale Comisiei Africane a Drepturilor Omului şi Popoarelor, inclusiv în ceea ce priveşte autonomia lor financiară, sporirea numărului statelor membre UA care au ratificat Protocolul privind înfiinţarea Curţii şi acordarea accesului direct la aceasta indivizilor şi ONG-urilor şi invită Comisia Europeană şi CUA să prezinte propuneri care ar putea contribui la garantarea îndeplinirii necesităţilor fundamentale ale acesteia;
52.
subliniază că este absolut necesar ca drepturile omului să se afle în centrul preocupărilor tuturor organismelor UA, pentru a se asigura faptul că sunt exploatate toate posibilităţile de intervenţie în cazul încălcării drepturilor omului;
53.
solicită includerea de puncte de acţiune în cadrul strategiei comune în domeniile promovării consolidării păcii şi justiţiei internaţionale, precum şi al combaterii criminalităţii internaţionale, în conformitate cu dreptul internaţional, care să prevadă că UE şi statele membre vor urmări împărtăşirea experienţei lor cu statele africane, în ceea ce priveşte adoptarea modificărilor juridice necesare, necesare în vederea aderării la Statutul de la Roma al Curţii Penale Internaţionale, şi, prin urmare, vor furniza asistenţă tehnică şi vor institui o cooperare strânsă care să vizeze efectuarea modificărilor legislative şi constituţionale necesare pentru aderarea la Statutul de la Roma şi aplicarea acestuia;
54.
subliniază că parteneriatele destinate consolidării guvernării la nivel local şi naţional trebuie să includă consolidarea capacităţii de a lua în considerare aspectele legate de schimbările climatice, în cadrul proceselor naţionale de luare a deciziei, consolidarea participării la negocierile internaţionale privind clima şi la instituţiile multilaterale, precum şi îmbunătăţirea strategiilor de gestionare a riscurilor şi de prevenire a dezastrelor;
Creştere economică, comerţ şi integrare regională
55.
subliniază faptul că asistenţa pentru dezvoltare este o condiţie necesară, dar insuficientă, pentru combaterea sărăciei şi că numai o creştere economică echitabilă şi sustenabilă poate permite unei ţări să se ridice pe scara dezvoltării, iar populaţiei sale să reducă progresiv gradul de sărăcie,cu condiţia ca această creştere să fie însoţită de politici sociale şi de mediu naţionale şi internaţionale adaptate;
56.
consideră că o strategie comună UE-Africa ar trebui să se bazeze pe o politică de dezvoltare durabilă, care să ţină seama de necesitatea reală a populaţiei africane de a viza garantarea unui venit decent pentru micii fermieri, creşterea producţiei locale, garantarea siguranţei alimentare şi a traiului rural şi construirea de pieţe interne şi regionale pentru combaterea sărăciei în Africa;
57.
consideră că strategia comună ar trebui să ţină seama de impactul devastator al schimbărilor climatice asupra ţărilor africane şi, prin urmare, solicită UA şi UE să plaseze schimbările climatice în centrul strategiei comune pentru dezvoltare;
58.
Confirmă potenţialul investiţiilor străine publice şi private ca element favorizant al dezvoltării; solicită înglobarea măsurilor de asistenţă şi consolidare a capacităţii în strategia comună, pentru a permite ţărilor africane să instituie un climat atractiv pentru investitori;
59.
îşi exprimă regretul că, în timp ce reducerea sărăciei şi atingerea ODM-urilor până în 2015 rămân principala prioritate, din cadrul mai sus-menţionatelor orientări ale Troicăi din 15 mai 2007 lipsesc propunerile concrete de promovare a creşterii prin promovarea întreprinderilor mici şi mijlocii şi a investiţiilor străine directe, consolidarea drepturilor de proprietate şi reducerea greutăţilor administrative;
60.
îndeamnă UE să se asigure că organismele de împrumut, cum ar fi Banca Europeană de Investiţii (BEI) şi Centrul pentru Dezvoltarea Întreprinderilor (CDI), sprijină întreprinderile mici şi mijlocii în Africa şi respectă principiile prevăzute în Analiza industriilor extractive a Băncii Mondiale din 2004, cu privire la buna guvernare în exploatarea resurselor naturale; estimează că ar trebui acordată mai multă atenţie sectorului nestructurat şi că practica microfinanţării ar trebui extinsă şi promovată, în vederea transformării într-un instrument pentru participarea şi integrarea socială a femeilor;
61.
subliniază că liberalizarea comerţului reprezintă una dintre cele mai eficiente măsuri de stimulare nu numai a creşterii economice, ci şi a progresului politic şi social; consideră că aceasta reprezintă un instrument indispensabil pentru reducerea sărăciei şi un catalizator important pentru o dezvoltare durabilă la nivel mondial;
62.
reaminteşte că acordurile de parteneriat economic (APE) trebuie concepute şi negociate în egală măsură ca acorduri de dezvoltare şi ca acorduri comerciale, ceea ce înseamnă că trebuie să se bazeze pe următoarele principii: asimetria în favoarea regiunilor ACP, sprijinul pentru integrarea regională a ACP, instituirea unui cadru consolidat şi fiabil pentru promovarea comerţului şi investiţiilor în regiunile ACP şi crearea şi consolidarea pieţelor regionale înainte de deschiderea pieţei către UE; invită prin urmare Comisia , atunci când este cazul, să se abţină de la deschiderea pieţelor până când sunt atinse niveluri specifice de dezvoltare şi să găsească soluţii continuând în acelaşi timp negocierile;
63.
recunoaşte că APE-urile pot deveni un instrument important pentru comerţul şi integrarea regională din Africa, cu condiţia ca fondul acestora să fie în deplin acord cu obiectivele legate de politica pentru dezvoltare, şi că numai cu condiţia ca acestea să fie "favorabile dezvoltării", oferind posibilitatea, dacă este cazul, a unor derogări şi perioade lungi de tranziţie pentru ca producătorii şi industriile locale să se poată adapta noilor evoluţii ale pieţii;
64.
consideră că strategia comună ar trebui să încurajeze dialogul destinat examinării coerenţei între APE-uri şi Acordul comercial cu Africa de nord, pentru ca ambele să poată deveni elemente de bază ale integrării continentale africane;
65.
face apel la o abordare diferenţiată pe baza diversificării, care să sprijine cele mai bune practici existente, să garanteze condiţii decente de muncă în ţările în curs de dezvoltare, cum sunt cele ale mişcării internaţionale pentru comerţ echitabil, să sprijine comunităţile economice regionale existente (CER) din Africa şi care să permită integrării panafricane să-şi urmeze propriul ritm şi propriul calendar; subliniază că este esenţială consolidarea schimburilor sud-sud, în paralel cu promovarea integrării regionale şi menţinerea unor niveluri înalte ale investiţiilor provenite atât din surse din exteriorul Africii, cât şi din surse continentale; subliniază, în acest sens, şi necesitatea furnizării unei asistenţe tehnice superioară axate pe consolidarea capacităţii Africii de a-şi diversifica produsele şi serviciile;
66.
insistă asupra faptului că CER-urile ar trebui să constituie pilonii procesului de integrare la nivel african şi ai constituirii unei pieţe panafricane şi nu ar trebui să prezinte interes în mod direct doar pentru Europa; subliniază de asemenea că APE nu ar trebui să submineze agenda de integrare regională a Africii, ci ar trebui să constituie, de asemenea, instrumente pentru integrare şi comerţul sud-sud; solicită, prin urmare, ca UE să respecte propriul proces de integrare al Africii, astfel cum a fost stabilit prin Tratatul de constituire a Comunităţii Economice Africane (cunoscut ca Tratatul de la Abuja), care prevede înfiinţarea Comunităţii Economice Africane printr-un proces treptat, concretizat prin coordonarea, armonizarea şi integrarea progresivă a activităţilor CER existente şi care urmează a fi înfiinţate în Africa.
67.
constată că sărăcia în Africa este un fenomen în esenţă rural - peste 70% din cele mai sărace persoane din Africa depind de industria agricolă pentru supravieţuire şi hrană - şi, cu toate acestea, asistenţa pentru dezvoltare acordată agriculturii este în scădere; prin urmare, salută toate iniţiativele ulterioare de creştere a consolidării capacităţii în sectorul agricol african, de exemplu prin sprijinirea băncilor de seminţe şi cercetarea pentru diversificarea culturilor; solicită ca exporturile de valoare adăugată locală să fie conforme iniţiativei "Orice în afară de arme";
68.
reaminteşte importanţa, în cadrul procesului de dezvoltare, a bunei guvernări şi a transparenţei în exploatarea resurselor naturale în scopul dezvoltării; subliniază că sectorul resurselor naturale poate deveni o forţă pentru dezvoltarea durabilă doar prin reducerea la minim a impactului său negativ din punct de vedere social şi asupra mediului, precum şi prin repartizarea, în mod echitabil, a beneficiilor şi costurilor acesteia în rândul populaţiei; solicită ca toţi partenerii din UE, Africa, precum şi cei viitori, cum ar fi China, să-şi dubleze eforturile către îndeplinirea acestor obiective; solicită ţărilor africane să se asigure că aceste venituri sunt utilizate, de asemenea, pentru diversificarea economiei şi dezvoltarea unor activităţi economice la un nivel mai ridicat în cadrul lanţului de producţie, la distanţă de extragerea resurselor naturale;
69.
salută iniţiativa Comisiei de a lansa un parteneriat UE-Africa pentru energie, recunoscând că venitul din surse de energie durabile, utilizat în mod corespunzător, poate fi folosit ca motor al creşterii şi dezvoltării economice; subliniază că prioritatea parteneriatului trebuie să fie reprezentată de furnizarea de energie la un preţ accesibil, în vederea reducerii sărăciei, pe baza criteriilor de eficienţă şi a surselor de energie regenerabile, mai degrabă decât pe asigurarea aprovizionării cu energie a Europei;
70.
subliniază că realizarea creşterii şi dezvoltării economice pe termen lung necesită o strategie cuprinzătoare pentru inversarea epuizării curente a resurselor naturale ale Africii; subliniază în special necesitatea urgentă de încetare a despăduririlor în curs şi eliminarea stimulentelor care încurajează distrugerea pădurilor; în acest context, solicită UE să introducă credite de carbon pentru pădurile tropicale şi utilizarea terenurilor în sistemul de comercializare a drepturilor de emisie al UE şi să stimuleze regenerarea ecosistemelor degradate;
Investiţii în populaţie
71.
observă că, în orice parteneriat, prioritatea absolută a Africii se concentrează pe dezvoltarea socio-economică a populaţiei sale;
72.
reaminteşte că obiectivele de dezvoltare nu vor fi îndeplinite dacă egalitatea între sexe şi drepturile femeilor nu sunt respectate; constată că UE şi-a reiterat, în cadrul documentelor de politică-cheie, angajamentele în direcţia egalităţii între bărbaţi şi femei şi că însăşi UA şi-a asumat angajamente ambiţioase în acest domeniu, care ar trebui să constituie baza pentru parteneriat; subliniază, prin urmare, că strategia comună ar trebui să contribuie la integrarea dimensiunii legate de egalitatea între bărbaţi şi femei şi la aplicarea de măsuri specifice şi concrete care vizează emanciparea femeilor;
73.
Reaminteşte că sănătatea este unul dintre cei mai importanţi factori de intensificare a dezvoltării economice şi că, în special, mortalitatea infantilă este un indicator grăitor al sărăciei; în consecinţă, subliniază importanţa protejării copiiilor împotriva bolilor, în special împotriva celor care pot fi prevenite cu ajutorul unor vaccine noi şi prea puţin utilizate;
74.
subliniază importanţa protejării fetelor şi a sporirii sensibilizării cu privire la mariajul precoce, viol, hărţuire sexuală în şcoli şi la vulnerabilitatea fetelor faţă de HIV/SIDA;
75.
subliniază faptul că angajamentul internaţional actual în materie de educaţie şi sănătate pentru toţi trebuie să fie integrat în mod explicit în strategia comună; constată că sănătatea şi educaţia ar trebui să constituie esenţa oricărei strategii de dezvoltare îndreptate spre persoanele sărace şi că ar trebui acordată o atenţie deosebită accesului la servicii, îndeosebi femeilor, grupurilor vulnerabile şi persoanelor cu dezabilităţi;;
76.
consideră că sisteme de sănătate slab dezvoltate, inclusiv criza de resurse umane de profil, constituie un obstacol major în calea îndeplinirii ODM din domeniul sănătăţii şi insistă asupra necesităţii de a acorda un rol fundamental consolidării sistemelor de sănătate în cadrul strategiei comune, inclusiv prin recunoaşterea rolului important care le revine prestatorilor privaţi de servicii de sănătate, precum organizaţiile comunitare, în acordarea de servicii sanitare, în special în zonele cu acces dificil şi în rândul populaţiilor celor mai marginalizate şi vulnerabile;
77.
constată că 63% din totalul persoanelor din lume infectate cu HIV trăiesc în Africa şi că într-un număr de ţări africane, speranţa medie de viaţă scade dramatic ca rezultat al pandemiei de SIDA; subliniază, prin urmare, că accesul universal la serviciile pentru HIV/SIDA, tuberculoză şi malarie, în special accesul universal la prevenire, tratament, îngrijire şi asistenţă în Africa, ar trebui inclus în strategia comună, având în vedere că aceste boli au un impact considerabil asupra dezvoltării economice şi sociale a Africii;
78.
subliniază că femeile şi fetele prezintă o vulnerabilitate sporită la BTS, inclusiv HIV/SIDA şi complicaţii legate de sarcină, care conduc la mortalitate maternală şi neonatală crescută; solicită, prin urmare, includerea drepturilor şi a sănătăţii sexuale şi de reproducere (SDSR) în strategia comună, în conformitate cu Planul Maputo de acţiune pentru operaţionalizarea cadrului continental al politicii pentru sănătatea şi drepturile sexuale şi de reproducere 2007-2010, menţionat mai sus;
79.
constată că contrafacerea medicamentelor în Africa (în special în ceea ce priveşte boli letale, cum sunt malaria, tuberculoza şi HI/SIDA) reprezintă un flagel în expansiune, care ameninţă vieţile a milioane de persoane; încurajează Uniunea Europeană şi ţările în cauză să ia măsuri (în special juridice şi penale) pentru combaterea acestui fenomen;
80.
subliniază că trebuie acordată o atenţie specială populaţiilor vulnerabile, precum persoanele strămutate în interiorul ţării şi refugiaţii; subliniază, prin urmare, faptul că serviciile de sănătate, inclusiv servicii privind sănătatea reproducerii şi articolele legate de reproducere ar trebui furnizate, de asemenea, şi în timpul crizelor umanitare;
81.
subliniază importanţa acordării unui şi mai mare suport către NPDA (Noul Parteneriat pentru Dezvoltarea Africii) ca principală iniţiativă a Africii pentru dezvoltarea durabilă;
82.
insistă că agricultura şi siguranţa alimentară ar trebui să prezinte o importanţă deosebită în cadrul strategiei comune şi subliniază faptul că politicile europene, inclusiv politica în domeniul subvenţiilor nu trebuie să constituie o piedică pentru sectorul agricol şi pentru siguranţa alimentară a Africii; prin urmare solicită ca strategia să sprijine competitivitatea şi productivitatea sporite ale sectorului agricol african, de asemenea, în contextul Rundei de dezvoltare Doha; îndeamnă UE să furnizeze asistenţă financiară "Programului agricol cuprinzător al Africii" adoptat de UA şi NPDA;
83.
subliniază, de asemenea, necesitatea de a sprijini metodele agriculturii durabile, având în vedere fenomenul îngrijorător al deşertificării, care cunoaşte în prezent o tendinţă de agravare; reaminteşte, în această privinţă, că, pentru ca creşterea să aibă un efect de reducere a sărăciei, aceasta trebuie să fie extinsă, orientată către micii proprietari şi să genereze oportunităţi de muncă crescute;
84.
insistă că aspectul deşertificării şi accesul la apă al tuturor ar trebui să fie de cea mai mare importanţă pentru strategia comună; îşi exprimă îngrijorarea, în mod special cu privire la implicaţiile negative multiple ale deşertificării, cu precădere asupra siguranţei alimentare, migraţiei, refugiaţilor şi persoanelor strămutate în interiorul ţării;
85.
subliniază că Africa este continentul care, potrivit estimărilor, va avea de suferit în cel mai înalt grad de pe urma schimbărilor climatice; îndeamnă, prin urmare, Uniunea Europeană, Uniunea Africană şi statele membre, precum şi investitorii şi actorii economici să-şi recunoască responsabilitatea privind schimbările climatice şi îi invită să elaboreze o strategie de dezvoltare cu impact minim asupra mediului pentru a contracara situaţia actuală, inclusiv un cadru financiar pentru adaptarea ecologică; solicită în continuare UE să acorde sprijin financiar Planului de acţiune pentru iniţiativa de mediu al NEPAD şi deciziilor sale operaţionale adoptate de către Conferinţa ministerială africană pentru mediu (CMAM) ce s-a desfăşurat în Brazzaville, Congo, în 2006, şi care au fost recunoscute la ce-a de-a opta Reuniune la nivel înalt a Uniunii Africane, de la Addis Abeba, Etiopia în ianuarie 2007;
86.
salută iniţiativa Comisiei de a lansa un parteneriat UE-Africa cu privire la modificările climatice şi de a lansa Alianţa pentru Modificările Climatice Globale; în acest context, subliniază că UE trebuie să pună la dispoziţie o finanţare semnificativă pentru măsuri de adaptare în ţările africane; subliniază, de asemenea, faptul că adaptarea nu trebuie tratată numai ca un aspect umanitar; subliniază că măsurile de reducere a riscurilor şi de "apărare împotriva climatului" trebuie integrate în agenda prioritară pentru dezvoltare, incluzând lucrările strategiei de reducere a sărăciei şi DSN-urile;
87.
solicită ca strategia comună să abordeze principalele cauze ale migraţiei şi să acorde o atenţie deosebită problemei drepturilor şi integrării emigranţilor, precum şi migraţiei valorilor, în special a specialiştilor din sistemul de sănătate, propunând soluţii practice pentru o migraţie circulară reuşită; subliniază faptul că limitarea migraţiei către UE nu ar trebui considerată nici ca o condiţie pentru acordarea unui ajutor şi nici ca o strategie de dezvoltare;
88.
consideră cultura ca fiind un factor cheie pentru dialogul intercultural şi înţelegerea inter-religioasă, pentru un sentiment de identitate naţională şi regională, pentru o bază socială puternică şi ca fundament al solidarităţii între popoare, şi că, prin urmare, o agendă a dezvoltării durabile trebuie să includă cultura;
89.
consideră că, întrucât într-un anumit număr de ţări africane, datoriile încă reprezintă o povară care compromite orice efort de dezvoltare, facilităţile la plata datoriilor ar trebui considerate de la caz la caz şi ar trebui subordonate consolidării guvernării şi politicilor economice, în ceea ce priveşte gestionarea datoriilor şi în special asigurarea faptului că datoriile nu sunt reînnoite sistematic de către alţi creditori;
90.
recunoaşte utilitatea şi relevanţa sprijinului bugetar, mai ales a celui care permite îmbunătăţirea serviciilor sociale de bază, contribuind în acelaşi timp la consolidarea structurii ţărilor africane; solicită, cu toate acestea, prudenţă în ceea ce priveşte plata ajutoarelor sub formă de sprijin bugetar; insistă asupra faptului că sprijinul bugetar trebuie tratat separat pentru fiecare ţară în parte, în funcţie de situaţia sa specifică, şi că acest lucru nu este indicat pentru statele vulnerabile sau ţările în conflict; solicită stabilirea unor indicatori pentru dezvoltarea umană şi socială, pentru integrarea dimensiunii de gen în buget, precum şi pentru educaţie şi sănătate; în această privinţă, încurajează Comisia să continue elaborarea propunerii sale de "contract ODM" cu destinatarii sprijinului bugetar; insistă asupra faptului că sprijinul bugetar trebuie însoţit de consolidarea capacităţii parlamentelor, a curţilor naţionale de conturi, autorităţilor locale şi a societăţii civile de a controla procesul, astfel încât să se evite insuficienţa în materie de resurse a serviciilor sociale de bază; propune ca sprijinul bugetar să nu înlocuiască sprijinul pentru anumite sectoare cheie pentru dezvoltare, cum sunt educaţia şi sănătatea sau pentru sectoarele care riscă să fie marginalizate de către guvernele primitoare;
91.
subliniază că dezvoltarea durabilă este posibilă numai dacă reprezintă dezvoltare pentru toţi, inclusiv femei şi grupuri minoritare şi/sau vulnerabile;
92.
subliniază importanţa sprijinului UE pentru strategiile care vizează autonomizarea femeilor, inclusiv prin sprijinirea microfinanţării, precum şi a programelor de sănătate sexuală şi de reproducere, care sunt cruciale în lupta împotriva HIV/SIDA;
Punere în aplicare şi supraveghere
93.
invită Comisia şi Secretariatul General al Consiliului să transmită şi Parlamentului European toate rapoartele ulterioare de progres privind aplicarea strategiei UE pentru Africa, precum şi informaţiile privind plata şi aplicarea finanţării suplimentare de 2,7 miliarde EUR în baza celui de-al zecelea FED, alocate pentru "iniţiative de guvernare" create de Comisie pentru fiecare ţară ACP;
94.
solicită Comisiei să indice modul în care a fost utilizat şi reprogramat cel de-al nouălea FED pentru a permite aplicarea strategiei UE pentru Africa; solicită o evaluare independentă a aplicării acestei strategii; solicită CE să propună un mecanism comun de aplicare şi evaluare a noii strategii comune, atât pe baze tehnice, cât şi politice, incluzând în toate etapele, toate instrumentele financiare ale CE destinate dezvoltării;
95.
salută intenţia Uniunii Europene şi a Uniunii Africane de a elabora un plan de acţiune pentru prima etapă a strategiei comune; subliniază faptul că acest plan trebuie să prevadă o finanţare concretă, precum şi indicatori măsurabili la toate nivelurile de aplicare (local, naţional, regional şi continental) şi de-a lungul tuturor instrumentelor de cooperare financiară relevante, care vor facilita supravegherea şi o vor face mai transparentă; insistă asupra faptului că supravegherea parlamentară, a autorităţilor locale şi cea referitoare la societatea civilă trebuie să facă parte din procesul oficial de supraveghere;
96.
solicită Comisiei să se asigure că orice cadru de monitorizare include monitorizarea, de către UA şi UE, a angajamentelor existente, precum ODM-urile, Tratatul de la Cotonou, menţionat mai sus, Apelul pentru acţiunea accelerată de la Abuja, menţionat mai sus, Declaraţia Universală a Drepturilor Omului;
97.
solicită ca strategia comună să includă menţionarea, în mod explicit, a unei strategii de comunicaţii, în scopul sensibilizării opiniei publice cu privire la activitatea guvernelor şi pentru a asigura transmiterea reacţiilor care să garanteze luarea în considerare, de către guverne, a necesităţilor alegătorilor legate de aceste politici;
98.
încurajează crearea, ca parte a strategiei comune, a unui spaţiu politic pentru un dialog interpersonal real şi eficient, printr-o finanţare şi garanţii adecvate pentru independenţa politică şi să instituie mecanisme prin care societatea civilă şi actorii nestatali să poată beneficia de participare la procesele guvernamentale de luare a deciziei şi să poată trage la răspundere autorităţile în faţa oamenilor;
99.
invită Comisia să precizeze modul în care intenţionează să finanţeze noua strategie, precum şi planul său de acţiune; constată că cel de-al zecelea FED, programul geografic pentru Africa de Sud şi programele tematice ale ICD, precum şi IPEV reprezintă singurele finanţări majore disponibile pentru aplicarea strategiei comune; îndeamnă Comisia să garanteze aplicarea coerentă a acestor instrumente de cooperare şi a strategiei comune; solicită CE să informeze Parlamentul European şi PPA în toate etapele procesului (programare, estimare, aplicare financiară şi evaluare);
100.
solicită ca primul plan de acţiune să includă un pachet de măsuri financiare specifice pentru instituţiile panafricane, activităţile ce urmează să fie puse în aplicare la nivel panafrican şi noile parteneriate (iniţiativele de la Lisabona); insistă, de asemenea, asupra faptului că parlamentele naţionale, regionale şi continentale trebuie să fie considerate în mod explicit ca beneficiare ale ajutorului;
101.
salută constituirea de către Consiliu a unui grup de lucru ad-hoc, format din experţi din statele membre interesate, pentru a coordona poziţiile statelor membre cu privire la aspecte reglementate de strategia comună şi solicită Comisiei şi Consiliului să elaboreze rapoarte periodice către Parlamentul European cu privire la activităţile acestui grup de lucru;
102.
afirmă că, fiind instituţii importante de guvernare, atât PPA cât şi Parlamentul European trebuie să fie actori cruciali în procesul de monitorizare a strategiei comune şi că, de asemenea, trebuie să joace un rol autorităţile locale şi actorii nestatali, cum sunt cei implicaţi în ECOSOCC al UA şi în organizaţia omoloagă a acesteia, de partea UE, ECOSOC;
103.
prin urmare, este hotărât să supravegheze îndeaproape, împreună cu PPA, punerea în aplicare a strategiei comune, precum şi a planurilor de acţiune; solicită, prin urmare, crearea unei delegaţii parlamentare comune Parlamentul European - PPA, care ar servi drept forum pentru dezbateri democratice cu privire la aspecte care afectează relaţiile între popoarele din UE şi Africa;
104.
este hotărât ca, împreună cu organizaţiile panafricane, să asigure coerenţa între politica de cooperare pentru dezvoltare şi alte domenii de politică ale UE care au impact asupra ţărilor în curs de dezvoltare din Africa;
105.
estimează că scrutinul parlamentar şi aprobarea pachetelor de asistenţă pentru dezvoltare trebuie să reprezinte o cerinţă a plăţii fondurilor;
106.
decide să organizeze, împreună cu PPA, o iniţiativă parlamentară comună care precede cea de-a doua reuniune la nivel înalt UE-Africa, programată în decembrie 2007 la Lisabona;
o
o o
107.
încredinţează Preşedintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluţie Consiliului, Comisiei, guvernelor şi parlamentelor statelor membre, Comisiei Uniunii Africane, Consiliului executiv al Uniunii Africane, Parlamentului Panafrican, Consiliului de Miniştri ACP, precum şi Adunării Parlamentare Paritare ACP-UE.
