Premiul Saharov împlineşte 20 de ani: drepturile omului şi reconciliere
Drepturile omului
2008-10-28 - 12:13
Kofi Annan Xanana Gusmão Dom Zacarias Kamwenho Nelson Rolihlahla Mandela cu fosta sa soţie Leyla Zana Adem Demaçi Ibrahim Rugova Nurit Peled-Elhanan Izzat Ghazzawi Parlamentul European acordă în fiecare an Premiul Saharov persoanelor care şi-au dedicat viaţa promovării drepturilor omului şi înţelegerii reciproce.
Anul acesta se împlinesc 20 de ani de când premiul Saharov a fost acordat pentru prima dată.
Cu această ocazie, vă prezentăm într-un dosar câştigătorii premiului şi cauzele pe care le-au susţinut aceştia.
Prima din cele cinci părţi ale dosarului vă prezintă câştigătorii care au luptat şi luptă pentru drepturile omului şi reconciliere.
În ultimii 20 de ani, Premiul Saharov a fost decernat unor persoane sau grupări care au luptat pentru respectarea drepturilor omului.
Mai mulţi laureaţi s-au axat pe lupta de zi cu zi dusă de oamenii de rând: pe dreptul lor la un mod de viaţă uman şi pe dreptul lor de a trăi în pace.
Kofi Annan şi Organizaţia Naţiunilor Unite
Organizaţia Naţiunilor Unite a fost fondată pe credinţa că recunoaşterea demnităţii umane şi a egalităţii în drepturi a tuturor oamenilor va aduce în lume libertate, dreptate şi pace.
ONU a urmărit îndeplinirea acestui scop timp de peste 60 de ani.
De multe ori, această luptă a dus la pierderea de vieţi omeneşti.
Aşa s-a întâmplat în cazul Înaltului Comisar ONU pentru Drepturile Omului, Sergio Vieira de Mello, care a fost ucis în Irak în anul 2003, în timp ce se afla acolo ca reprezentant special al lui Kofi Annan, Secretarul General al ONU.
Atunci când Parlamentul European a acordat Premiul Saharov lui Kofi Annan şi întregului personal ONU în anul 2003, acest lucru a fost văzut ca o recunoaştere a eforturilor acestora de a lupta pentru obţinerea păcii şi a onorat toţi funcţionarii ONU care şi-au pierdut viaţa în această luptă.
Xanana Gusmão
Timp de peste două decenii, poporul din Timorul de Est a luptat pentru obţinerea independenţei.
În timpul tentativei Indoneziei de destabilizare a acestui stat prin forţă şi cu ajutorul violenţei, Xanana Gusmão a reuşit să unească şi să menţină opoziţia din Timorul de Est.
Chiar şi după ce a fost închis, acesta şi-a urmărit idealurile şi a luptat pentru pacea şi solidaritatea poporului din regiune.
Parlamentul i-a recunoscut eforturile în 1999.
Visul său a devenit realitate în anul 2002, atunci când Timorul de Est şi-a proclamat independenţa.
Xanana Gusmão a fost ales drept primul preşedinte al acestuia.
Dom Zacarias Kamwenho
După proclamarea independenţei Angolei în anii 1970, locuitorii acestui stat nu aveau cum să anticipeze că războiul civil care a izbucnit la scurt timp avea să dureze aproape 26 de ani.
Rezultatele au fost devastatoare: o treime din populaţie a fost strămutată, numeroase femei au fost violate şi inocenţa copilăriei a fost coruptă de apariţia fenomenului copiilor-soldaţi.
Câţiva lideri religioşi şi grupări ale societăţii civile au căutat soluţionarea conflictului pe cale paşnică.
Printre aceştia s-a numărat arhiepiscopul Dom Zacarias Kamwenho.
Împreună cu alţi activişti pentru pace, el a participat la negocierile de pace care au condus la încetarea focului în anul 2002.
Parlamentul European i-a răsplătit curajul şi apelurile la reconciliere în anul 2001.
Nelson Rolihlahla Mandela
Culoarea pielii este un lucru foarte vizibil, atât de vizibil încât în unele ţări oamenii care aparţin altor rase suferă în urma discriminării şi se bucură de puţine drepturi.
Politicile de apartheid şi segregare rasială din Africa de Sud s-au încheiat abia în anii 1990.
Nelson Mandela a fost cel mai de seamă activist care a luptat contra politicilor de apartheid, iar odată cu alegerea sa în fruntea Congresului Naţional African, acesta a reprezentat rezistenţa persoanelor de culoare împotriva regimului de oprimare.
Nelson Mandela a petrecut 27 de ani în închisoare, dar a fost mereu conştient de faptul că ura nu reprezintă o modalitate de a merge mai departe.
Prin urmare, odată ce a fost ales preşedinte al Africii de Sud, el a promovat cu putere politicile de reconciliere între sud-africanii albi şi cei de culoare.
Împreună cu Anatoli Marcenco, domnul Mandela a fost primul laureat al premiului Saharov în 1988.
Leyla Zana
Pacea şi dialogul constituie o cale către reconcilierea dintre naţiuni.
Leyla Zana, prima femeie parlamentar de etnie kurdă, a aplicat acest motto relaţiilor dintre kurzi şi turci.
Ea a început prin a apăra drepturile soţului său încarcerat şi a continuat să apere drepturile omului, luptând pentru o soluţionare paşnică şi democratică a conflictului dintre guvernul turc şi populaţia kurdă.
În 1994, împreună cu alţi colegi, Leyla Zana a fost condamnată la 15 ani de închisoare pentru apartenenţa sa la o organizaţie ilegală – Partidul Muncitorilor din Kurdistan.
Parlamentul i-a de decernat Premiul Saharov în 1995, dar aceasta nu l-a putut ridica decât nouă ani mai târziu, după ce a fost eliberată din închisoare.
Ibrahim Rugova şi Adem Demaçi
Problemele legate de drepturile omului nu ţin în exclusivitate de Asia sau Africa, acestea se regăsesc şi în Europa.
Doi dintre laureaţi au legături strânse cu Kosovo.
Scriitorul şi omul politic Adem Demaçi a petrecut 28 de ani în închisoare, întemniţat pentru că a luptat pentru drepturile fundamentale ale albanezilor din Kosovo.
Pe parcursul detenţiei sale, acesta a continuat să atragă atenţia asupra situaţiei precare a minorităţii albaneze în Iugoslavia comunistă.
După punerea sa în libertate, el a continuat să lupte pentru idealurile sale, ajutând la reconcilierea grupărilor etnice din Kosovo şi la reîntoarcerea refugiaţilor.
I s-a decernat premiul Saharov în 1992.
Lupta paşnică a fost şi motto-ul celui de-al doilea laureat originar din Kosovo.
Ibrahim Rugova a fost unul din liderii politici ai albanezilor din Kosovo şi unul din cei 215 semnatari care a protestat la adresa deciziei lui Milošević de a schimba statutul regiunii Kosovo.
Convins fiind de importanţa păcii, el a condus opoziţia paşnică împotrivă regimului sârb şi a continuat să susţină independenţa regiunii Kosovo, opunându-se însă cu tărie folosirii forţei pentru obţinerea acestei independenţe.
Domnul Rugova a fost proclamat preşedinte al Republicii Kosovo în acelaşi an în care i-a fost decernat şi premiul Saharov - 1998.
Nurit Peled-Elhanan şi Izzat Ghazzawi
Timp de decenii întregi, politicieni din toată lumea au încercat să medieze conflictul dintre israelieni şi palestinieni.
Dar nu oricine este pregătit să aştepte adoptarea unei soluţii politice greu de obţinut.
Doi activişti care au primit premiul în anul 2001 reprezintă speranţa şi energia necesare reconcilierii şi încheierii conflictului dintre Israel şi Palesina.
Israeliana Nurit Peled-Elhanan şi-a pierdut fiica de 14 ani într-un atentat sinucigaş cu bombă din Ierusalim.
Cu toate acestea, departe de a-şi pierde speranţa, Nurit Peled-Elhanan a găsit forţa interioară de a promova în mod activ dialogul dintre cele două comunităţi.
Palestinianul Izzat Ghazzawi a scris romane despre suferinţele cauzate de ocupaţia israeliană a teritoriilor palestiniene.
Şi el a pierdut un copil în conflict şi a fost închis de mai multe ori de autorităţile israeliene pentru participarea la acţiuni politice.
20081027STO40639 Urmăriţi înregistrarea ceremoniilor de acordare a premiului!
Site-ul Premiului Saharov
RO
1
DIAPOPHOTO
20081028PHT40780.jpg
RO
2
DIAPOPHOTO
20081028PHT40778.jpg
RO
3
DIAPOPHOTO
20081028PHT40776.jpg
RO
4
DIAPOPHOTO
20081028PHT40774.jpg
RO
5
DIAPOPHOTO
20081028PHT40772.jpg
RO
6
DIAPOPHOTO
20081028PHT40770.jpg
RO
7
DIAPOPHOTO
20081028PHT40768.jpg
RO
8
DIAPOPHOTO
20081028PHT40766.jpg
RO
9
DIAPOPHOTO
20081028PHT40764.jpg
RO
10
LINK
/eplive/archive/multimediaav_page/1892-20051026MAV01890-TELEVISION/default_ro.htm
RO
11
LINK
/sakharov/default_ro.htm
-//EP//DTD IM-PRESS 20050901 STO DOC XML V0//EN
-//EP//STYLESHEET IM-PRESS 20050901 STO DOC XML V0//EN
