A7-0354/2010
7.12.2010
***I
RAPORT
referitor la proiectul de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind ordinul european de protecție
(00002/2010 – C7‑0006/2010 – 2010/0802(COD))
Comisia pentru libertă ț i civile, justi ț ie ș i afaceri interne
Comisia pentru drepturile femeii ș i egalitatea de gen
Raportori: Teresa Jiménez-Becerril Barrio, Carmen Romero López
(Procedura reuniunilor comune ale comisiilor – articolul 51 din Regulamentul de procedură)
PE 441.299v03-00
Legenda simbolurilor utilizate
* Procedura de consultare
*** Procedura de aprobare
***I Procedura legislativă ordinară (prima lectură)
***II Procedura legislativă ordinară (a doua lectură)
***III Procedura legislativă ordinară (a treia lectură)
(Procedura indicată se bazează pe temeiul juridic propus în proiectul de act.)
Amendamente la un text legislativ
În amendamentele Parlamentului, modificările aduse proiectului de act sunt evidențiate prin caractere cursive aldine.
Evidențierea cu caractere cursive simple este o indicație pentru serviciile tehnice, referitoare la elemente ale proiectului de act propuse pentru a fi corectate în vederea elaborării textului final (de exemplu elemente evident greșite sau omise într-o anumită versiune lingvistică).
Propunerile de corectură sunt supuse acordului serviciilor tehnice în cauză.
Antetul amendamentelor referitoare la un act existent pe care proiectul de act dorește să îl modifice cuprinde două rânduri suplimentare prin care se indică actul existent și, respectiv, dispoziția vizată a acestuia.
Fragmentele preluate ca atare dintr-o dispoziție a unui act existent pe care Parlamentul dorește să o modifice, dar pe care proiectul de act nu a modificat-o, sunt evidențiate cu caractere aldine.
Eventualele eliminări ale unor astfel de fragmente sunt semnalate prin simbolul următor: [...] .
CUPRINS
PROIECT DE REZOLUȚIE LEGISLATIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN........................5
EXPUNERE DE MOTIVE.............................................................................................................35
AVIZ AL COMISIEI PENTRU AFACERI JURIDICE PRIVIND TEMEIUL JURIDIC................38
PROCEDURĂ...............................................................................................................................46
PROIECT DE REZOLUȚIE LEGISLATIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN
referitor la proiectul de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind ordinul european de protecție
(00002/2010 – C7‑0006/2010 – 2010/0802(COD) )
(Procedura legislativă ordinară: prima lectură)
Parlamentul European,
– având în vedere inițiativa unui grup de state membre (00002/2010),
– având în vedere articolul 76 litera (b) și paragraful al doilea litera (d) din articolul 82 alineatul (1) și articolul 289 alineatul (4) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în temeiul cărora proiectul de act a fost prezentat de către Consiliu Parlamentului ( C7-0006/2010 ),
– având în vedere articolul 294 alineatele (3) și (15) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
– având în vedere avizul Comisiei pentru afaceri juridice privind temeiul juridic propus,
– având în vedere avizul motivat trimis, în temeiul Protocolului nr.
2 privind aplicarea principiilor subsidiarității și proporționalității, de către un parlament național, potrivit căruia proiectul de act legislativ nu respectă principiul subsidiarității,
– având în vedere contribuțiile trimise de parlamentele naționale privind proiectul de act legislativ,
– având în vedere articolele 37, 44 și 55 din Regulamentul său de procedură,
– având în vedere deliberările comune ale Comisiei pentru libertăți civile, justiție și afaceri interne și Comisiei pentru drepturile femeii și egalitatea de gen, în temeiul articolului 51 din Regulamentul său de procedură,
– având în vedere raportul Comisiei pentru libertăți civile, justiție și afaceri interne și al Comisiei pentru drepturile femeii și egalitatea de gen ( A7‑0354/2010 ),
1. adoptă în primă lectură poziția prezentată în continuare;
2. solicită Comisiei să îl sesizeze din nou în cazul în care intenționează să modifice în mod substanțial propunerea sau să o înlocuiască cu un alt text;
3. încredințează Președintelui sarcina de a transmite Consiliului și Comisiei, precum și parlamentelor naționale poziția Parlamentului.
POZIȚIA PARLAMENTULUI EUROPEAN*
ÎN PRIMĂ LECTURĂ
---------------------------------------------------------
DIRECTIVǍ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
privind ordinul european de protecție
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și, în special, articolul 82 alineatul (1) literele (a) ș i (d),
având în vedere inițiativa Regatului Belgiei, a Republicii Bulgaria, a Republicii Estonia, a Regatului Spaniei, a Republicii Franceze, a Republicii Italiene, a Republicii Ungare, a Republicii Polone, a Republicii Portugheze, a României, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei,
hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară,
întrucât:
(1) Uniunea Europeană și-a stabilit obiectivul de a menține și dezvolta un spațiu de libertate, securitate și justiție.
(2) Conform articolului 82 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), cooperarea judiciară în materie penală în Uniune se întemeiază pe principiul recunoașterii reciproce a hotărârilor judecătorești și a deciziilor judiciare.
(3) În conformitate cu Programul de la Stockholm, adoptat de Consiliul European în cadrul reuniunii sale din 10-11 decembrie 2009, recunoașterea reciprocă ar putea să se extindă la toate tipurile de hotărâri și decizii de natură judiciară, care ar putea fi, în funcție de sistemul juridic, penale sau administrative.
Acesta solicită de asemenea Comisiei ș i statelor membre să analizeze modalită ț ile de îmbunătă ț ire a legisla ț iei ș i a măsurilor practice de sprijin pentru protec ț ia victimelor.
De asemenea, programul evidențiază faptul că victimelor criminalității li se poate oferi o protecție specială, care ar trebui să fie aplicată la nivel de Uniune.
Prezenta directivă va face parte dintr-o serie de măsuri coerente ș i cuprinzătoare privind drepturile victimelor.
(4) Rezoluția Parlamentului European din 26 noiembrie 2009 privind eliminarea violen ț ei împotriva femeilor solicită statelor membre să- ș i îmbunătă ț ească legisla ț ia ș i politicile na ț ionale pentru a combate toate formele de violen ț ă împotriva femeilor ș i să ac ț ioneze în vederea combaterii cauzelor violen ț ei împotriva femeilor, nu în ultimul rând prin utilizarea de măsuri preventive ș i solicită Uniunii să garanteze dreptul la asisten ț ă ș i sprijin tuturor victimelor violen ț ei .
Rezolu ț ia Parlamentului European din 10 februarie 2010 referitoare la egalitatea dintre femei ș i bărba ț i în Uniunea Europeană – 2009 sprijină propunerea de introducere a ordinului european de protec ț ie pentru victime.
(5) Într-un spațiu comun de justiție fără frontiere interne, este necesar să se asigure faptul că protecția acordată unei persoane fizice într-un stat membru este menținută și continuată în orice alt stat membru în care se mută sau în care s-a mutat persoana respectivă.
Ar trebui, de asemenea, garantat faptul că exercitarea legitimă de către cetățenii Uniunii a dreptului de liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE) și cu articolul 21 din TFUE, nu duce la reducerea protec ț iei acestora.
(6) Pentru a realiza aceste obiective, prezenta directivă ar trebui să stabilească norme prin care protecția generată de anumite măsuri de protecție adoptate în conformitate cu legislația unui stat membru („stat membru emitent”) poate fi extinsă la alt stat membru în care persoana protejată hotără ș te să î ș i stabilească re ș edin ț a sau să locuiască („stat membru de executare”)▌.
(6a) Prezenta directivă ia în considerare diferitele tradi ț ii juridice ale statelor membre, precum ș i faptul că o protec ț ie eficace poate fi asigurată prin intermediul ordinelor de protec ț ie emise de o altă autoritate decât o instan ț ă penală.
Prezenta directivă nu stabile ș te obliga ț ii de modificare a sistemelor na ț ionale pentru adoptarea măsurilor de protec ț ie.
(6b) Prezenta directivă se aplică măsurilor de protec ț ie care sunt destinate să protejeze o persoană împotriva unei fapte penale a unei alte persoane care poate, în orice fel, să îi pună în pericol via ț a, integritatea fizică, psihologică ș i sexuală, de exemplu prin prevenirea oricărei forme de hăr ț uire, precum ș i demnitatea ș i libertatea personală, de exemplu prin prevenirea răpirilor, a urmăririi în scop de hăr ț uire ș i a altor forme de constrângere indirectă ș i destinat să evite noi acte infrac ț ionale ș i să reducă consecin ț ele actelor infrac ț ionale anterioare.
Aceste drepturi personale ale persoanei protejate corespund valorilor fundamentale recunoscute ș i sus ț inute în toate statele membre.
Este important să se sublinieze faptul că prezenta directivă se aplică măsurilor de protec ț ie care vizează protejarea tuturor victimelor ș i nu numai a victimelor violen ț ei bazate pe criterii de gen, ț inând seama de specificul fiecărui tip de infrac ț iune în cauză.
(6c) Prezenta directivă se aplică măsurilor de protec ț ie, independent de natura - penală, civilă sau administrativă - a autorită ț ii judiciare sau echivalente care adoptă decizia vizată, indiferent dacă aceasta se face în contextul procedurilor penale sau în contextul oricăror alte proceduri cu privire la o faptă care a făcut sau care ar fi putut face obiectul procedurilor penale într-o instan ț ă care are competen ț ă în special în materie penală.
(6d) Prezenta directivă urmăre ș te aplicarea unor măsuri de protec ț ie emise în favoarea victimelor sau a posibilelor victime ale infrac ț iunilor: nu ar trebui să se aplice măsurilor emise în vederea protec ț iei martorilor.
(6e) În cazul în care, pentru protec ț ia unei rude a persoanei care face în principal obiectul protec ț iei este emisă o măsură de protec ț ie în sensul prezentei directive, se poate solicita ș i emite un ordin european de protec ț ie ș i pentru această rudă, cu respectarea condi ț iilor prevăzute de prezenta directivă.
(6f) Toate cererile prin care se solicită emiterea unui OEP trebuie solu ț ionate cu celeritatea adecvată, ț inând seama de urgen ț a situa ț iei, de data prevăzută pentru sosirea persoanei protejate pe teritoriul statului de executare ș i, în cazul în care este posibil, de gradul de risc la care este supusă persoana protejată.
(6g) În cazul în care, în conformitate cu prezenta directivă, persoanei care reprezintă un pericol sau persoanei protejate trebuie să i se furnizeze informa ț ii, aceste informa ț ii trebuie să-i fie furnizate ș i tutorelui sau reprezentantului persoanei în cauză, dacă există.
De asemenea, se va acorda aten ț ia cuvenită necesită ț ii ca persoana protejată, persoana care reprezintă un pericol sau reprezentan ț ii procesuali ai acestora să primească informa ț ii, în conformitate cu prezenta directivă, într-o limbă pe care o în ț eleg.
(6h) În cadrul procedurilor de emitere ș i recunoa ș tere a ordinelor europene de protec ț ie, autorită ț ile competente trebuie să aibă în vedere, în mod corespunzător, nevoile victimelor, inclusiv, în special, pe acelea ale persoanelor vulnerabile, de exemplu minori sau persoane cu dizabilită ț i.
De asemenea, se va acorda aten ț ia cuvenită necesită ț ii ca persoana protejată, persoana care reprezintă un pericol să primească informa ț ii, în conformitate cu prezenta directivă, într-o limbă pe care o în ț eleg.
▌
(6i) Pentru aplicarea prezentei directive, o măsură de protec ț ie poate fi impusă ca urmare a unei hotărâri judecătore ș ti, astfel cum este definită la articolul 2 din Decizia-cadru 2008/947/JAI a Consiliului din 27 noiembrie 2008 privind aplicarea principiului recunoașterii reciproce în cazul hotărârilor judecătorești și al deciziilor de probațiune în vederea supravegherii măsurilor de probațiune și a sancțiunilor alternative
JO L 337, 16.12.2008, p.
102. sau ca urmare a unei decizii privind măsuri de supraveghere judiciară, astfel cum este definită la articolul 4 din Decizia-cadru 2009/829/JAI a Consiliului din 23 octombrie 2009 privind aplicarea, între statele membre ale Uniunii Europene, a principiului recunoașterii reciproce în materia deciziilor privind măsurile de supraveghere judiciară ca alternativă la arestarea preventivă
JO L 294, 11.11.2009, p.
20. .
(6j) În conformitate cu articolul 6 din Conven ț ia europeană pentru apărarea drepturilor omului ș i a libertă ț ilor fundamentale ș i cu articolul 47 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, persoanei care reprezintă un pericol ar trebui să i se asigure, fie în decursul procedurii care conduce la adoptarea unei măsuri de protec ț ie, fie înaintea emiterii unui ordin european de protec ț ie, posibilitatea de a fi audiată ș i de a contesta măsura de protec ț ie.
(7) Pentru a preveni săvârșirea unei infracțiuni sau a unei noi infracțiuni împotriva victimei în statul de executare, statului respectiv ar trebui să i se asigure un temei juridic pentru recunoașterea deciziei adoptate anterior în statul emitent în favoarea victimei, evitându-se totodată necesitatea ca victima să înceapă noi proceduri sau să furnizeze probe în statul de executare, ca și când statul emitent nu ar fi adoptat decizia respectivă.
Recunoa ș terea ordinului european de protec ț ie de către statul de executare implică, inter alia, faptul că autoritatea competentă a statului respectiv, sub rezerva limitărilor stabilite de prezenta directivă, acceptă existen ț a ș i validitatea măsurii de protec ț ie luate în statul emitent, recunoa ș te situa ț ia de fapt descrisă în ordinul european de protec ț ie ș i este de acord că ar trebui acordată protec ț ie ș i că acordarea acesteia ar trebui men ț inută în conformitate cu legisla ț ia sa na ț ională.
(8) Această directivă con ț ine un număr limitat de obliga ț ii ș i interdic ț ii care, atunci când sunt impuse în statul emitent ș i incluse în ordinul european de protec ț ie, ar trebui să fie recunoscute ș i aplicate în statul de executare, sub rezerva limitărilor stabilite în prezenta directivă.
La nivel na ț ional pot exista ș i alte tipuri de măsuri de protec ț ie, cum ar fi obliga ț ia impusă persoanei care reprezintă un pericol de a rămâne într-un anumit loc, dacă aceasta este prevăzută în legisla ț ia na ț ională.
Astfel de măsuri ar putea fi impuse în statul emitent în cadrul procedurii care conduce la adoptarea uneia dintre măsurile de protec ț ie care, în conformitate cu prezenta directivă, ar putea constitui baza unui ordin european de protec ț ie.
(8a) Întrucât în statele membre diferite autorită ț i (civile, penale sau administrative) de ț in competen ț a de a emite ș i de a aplica măsuri de protec ț ie, pare oportun să se acorde un grad ridicat de flexibilitate în cadrul mecanismelor de cooperare dintre statele membre în temeiul prezentei directive.
Prin urmare, autoritatea competentă din statul de executare nu trebuie să ia, în toate cazurile, aceea ș i măsură de protec ț ie ca cea luată în statul emitent, ci are un anume grad de libertate de a lua orice măsură pe care o consideră adecvată ș i corespunzătoare în temeiul legisla ț iei na ț ionale într-un caz similar, pentru a asigura protec ț ia continuă a persoanei protejate, având în vedere măsura de protec ț ie luată în statul emitent ș i cele descrise în ordinul european de protec ț ie.
(8b) Printre obliga ț iile sau interdic ț iile cărora li se aplică prezenta directivă se numără, printre altele, măsurile care vizează limitarea contactelor personale sau la distan ț ă dintre persoana protejată ș i persoana care reprezintă un pericol, de exemplu, prin impunerea anumitor modalită ț i pentru astfel de contacte sau prin impunerea unor restric ț ii privind con ț inutul comunicării.
(8c) Autoritatea competentă a statului de executare ar trebui să notifice persoana care reprezintă un pericol, autoritatea competentă a statului emitent ș i persoana protejată cu privire la orice măsură luată pe baza ordinului european de protec ț ie.
În notificarea persoanei care reprezintă un pericol, ar trebui să se acorde aten ț ia cuvenită interesului persoanei protejate de a nu se i dezvălui adresa sau alte detalii de contact.
Aceste detalii ar trebui excluse din notificare, cu condi ț ia ca adresa sau alte detalii de contact să nu fie incluse în obliga ț ia sau interdic ț ia impusă ca măsură de aplicare asupra persoanei care reprezintă un pericol.
(8d) Atunci când autoritatea competentă din statul emitent a retras ordinul european de protec ț ie, autoritatea competentă din statul de executare ar trebui să pună capăt măsurilor adoptate în aplicarea ordinului european de protec ț ie.
Se în ț elege că autoritatea competentă din statul de executare poate adopta - în mod autonom, în conformitate cu legisla ț ia sa na ț ională - orice măsură de protec ț ie în temeiul legisla ț iei sale na ț ionale, pentru protejarea persoanei vizate.
(9) Având în vedere faptul că prezenta directivă abordează situațiile în care persoana protejată este cea care se mută în alt stat membru, executarea dispozițiilor acesteia nu implică niciun transfer de competențe către statul de executare în ceea ce privește pedepsele principale, pedepsele cu suspendare, pedepsele alternative, pedepsele cu amânarea executării sau pedepsele secundare sau măsurile de securitate impuse persoanei care reprezintă un pericol, dacă aceasta continuă să își aibă reședința în statul care a emis măsura de protecție.
(10) După caz, ar trebui să fie posibilă utilizarea de mijloace electronice în vederea punerii în practică a măsurilor adoptate în aplicarea prezentei directive, în conformitate cu legisla ț ia ș i procedurile na ț ionale.
(10a) În cadrul cooperării între autorită ț ile implicate în asigurarea protec ț iei persoanei vizate, autoritatea competentă a statului de executare ar trebui să comunice autorită ț ii competente a statului emitent orice încălcare a măsurilor adoptate în statul de executare în vederea executării ordinului european de protec ț ie.
Această notificare ar trebui să permită autorită ț ii competente din statul emitent să ia cu rapiditate o decizie cu privire la orice măsură adecvată referitoare la respectarea măsurii de protec ț ie impusă în statul respectiv persoanei care reprezintă un pericol.
O astfel de reac ț ie poate include, după caz, impunerea unei măsuri privative de libertate, ca substituent al unei măsuri neprivative de libertate adoptate ini ț ial, de exemplu, ca o alternativă la deten ț ia preventivă sau ca o consecin ț ă a suspendării condi ț ionate a pedepsei.
Se în ț elege că o astfel de decizie, întrucât aceasta nu constă în impunerea ex novo a unei sanc ț iuni penale cu privire la o nouă infrac ț iune, nu afectează posibilitatea ca statul de executare să impună, atunci când este cazul, sanc ț iuni cu sau fără caracter penal, în cazul încălcării măsurilor adoptate în vederea executării ordinului european de protec ț ie.
(10b) Având în vedere diferitele tradi ț ii juridice ale statelor membre, atunci când nicio măsură de protec ț ie nu ar fi disponibilă în statul de executare într-un caz similar situa ț iei de fapt descrise în ordinul european de protec ț ie, autoritatea competentă a statului de executare ar trebui să raporteze autorită ț ii competente a statului emitent orice încălcare a măsurii de protec ț ie descrise în ordinul european de protec ț ie de care are cuno ș tin ț ă.
(10c) Pentru a realiza aplicarea fără probleme a prezentei directive în fiecare caz specific, autorită ț ile competente ale statului emitent ș i statului de executare ar trebui să î ș i exercite competen ț ele în conformitate cu dispozi ț iile prezentei directive, ț inând seama de principiul ne bis in idem.
(10d) Pentru recunoa ș terea ordinelor europene, persoanelor protejate nu ar trebui să li se ceară să suporte costuri de protec ț ie dispropor ț ionate în raport cu cele aferente cazurilor na ț ionale similare.
La aplicarea prezentei directive, statele membre trebuie să adopte măsurile necesare pentru ca, după recunoa ș terea ordinului european de protec ț ie, persoanelor protejate să nu li se ceară să ini ț ieze ș i alte proceduri na ț ionale pentru a ob ț ine de la autoritatea de executare, ca o consecin ț ă directă a recunoa ș terii ordinului european de protec ț ie, a hotărârii prin care se adoptă măsuri care, în conformitate cu legisla ț ia na ț ională, ar fi disponibile, într-un caz similar, pentru asigurarea protec ț iei persoanei protejate.
(10e) Având în vedere principiul recunoa ș terii reciproce pe care se întemeiază prezenta directivă, statele membre ar trebui să promoveze în cea mai mare măsură posibilă contactul direct între autorită ț ile competente în aplicarea acestui instrument.
(10f) Fără a aduce atingere independen ț ei judiciare ș i diferen ț elor organizatorice dintre sistemele judiciare din Uniune, statele membre ar trebui să analizeze eventualitatea de a le solicita celor răspunzători de formarea judecătorilor, procurorilor, poli ț i ș tilor ș i personalului judiciar implicat în procedurile care vizează emiterea sau recunoa ș terea ordinelor europene de protec ț ie să asigure o pregătire adecvată în raport cu obiectivele prezentei directive.
(10g) Pentru a facilita evaluarea modului de aplicare a prezentei directive, statele membre trebuie să comunice Comisiei Europene date relevante în legătură cu aplicarea procedurilor na ț ionale privind ordinele europene de protec ț ie, cel pu ț in cu referire la numărul de ordine europene de protec ț ie care au fost solicitate, emise sau recunoscute.
În acest sens, ar fi utile ș i alte feluri de date, cum ar fi, de exemplu, tipul infrac ț iunilor în cauză.
(11) Deoarece obiectivul prezentei directive, reprezentat de protecția persoanelor aflate în pericol, nu poate fi atins în mod suficient de către statele membre care acționează în mod unilateral, având în vedere natura transfrontalieră a situațiilor implicate, și ar putea, în schimb, având în vedere amploarea și efectele potențiale, să fie realizat mai bine la nivelul Uniunii, Uniunea ar putea adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum se menționează la articolul 5 alineatul (3) din TUE.
În conformitate cu principiul proporționalității stabilit la articolul 5 alineatul (4) din TUE, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv.
(11a) Prezenta directivă ar trebui să contribuie la protejarea persoanelor care sunt în pericol, prin suplimentarea instrumentelor deja existente, precum Decizia-cadru 2008/947/JAI a Consiliului ș i Decizia-cadru 2009/829/JAI a Consiliului, fără însă a le afecta.
(11b) Atunci când o decizie referitoare la o măsură de protec ț ie intră sub inciden ț a Regulamentului (CE) nr.
44/2001 al Consiliului privind competen ț a judiciară, recunoa ș terea ș i executarea hotărârilor în materie civilă ș i comercială
JO L 12, 16.1.2001, p.
1. , a Regulamentului (CE) nr.
2201/2003 al Consiliului privind competen ț a, recunoa ș terea ș i executarea hotărârilor judecătore ș ti în materie matrimonială ș i în materia răspunderii părinte ș ti
JO L 338, 23.12.2003, p.
1. sau a Conven ț iei de la Haga din 1996 privind competen ț a, legea aplicabilă, recunoa ș terea, executarea ș i cooperarea cu privire la răspunderea părintească ș i măsurile privind protec ț ia copiilor
JO L 12, 16.1.2001, p.
1. , recunoa ș terea ș i aplicarea acestei decizii ar trebui desfă ș urate în conformitate cu dispozi ț iile instrumentului juridic respectiv.
(11c) Statele membre ș i Comisia ar trebui să includă informa ț ii referitoare la ordinul european de protec ț ie în campaniile educative ș i de sensibilizare a opiniei publice în curs de desfă ș urare.
(11d) Datele cu caracter personal prelucrate în cadrul punerii în aplicare a prezentei directive ar trebui să fie protejate în conformitate cu Decizia-cadru 2008/977/JAI a Consiliului din 27 noiembrie 2008 privind protec ț ia datelor cu caracter personal prelucrate în cadrul cooperării poli ț iene ș ti ș i judiciare în materie penală
JO L 350, 30.12.2008, p.
60. ș i în conformitate cu principiile stabilite în Conven ț ia Consiliului Europei din 28 ianuarie 1981 pentru protejarea persoanelor fa ț ă de prelucrarea automatizată a datelor cu caracter personal, pe care toate statele membre au ratificat-o.
(11e) Prezenta directivă ar trebui să respecte drepturile fundamentale, astfel cum sunt garantate de Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene ș i de Conven ț ia europeană pentru apărarea drepturilor omului ș i a libertă ț ilor fundamentale, în conformitate cu articolul 6 din TUE.
(11f) În aplicarea prezentei directive, statele membre sunt încurajate să ț ină seama de drepturile ș i principiile consfin ț ite în Conven ț ia ONU privind eliminarea tuturor formelor de discriminare împotriva femeilor (CEDAW).
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul -1 Obiectiv
Prezenta directivă stabile ș te normele care permit unei autorită ț i judiciare sau echivalente dintr-un stat membru, în care a fost instituită o măsură de protec ț ie în vederea protejării unei persoane împotriva unei infrac ț iuni săvâr ș ite de o altă persoană care i-ar putea pune în pericol via ț a, integritatea fizică sau psihologică ș i demnitatea, libertatea personală sau integritatea sexuală, să emită un ordin european de protec ț ie care permite unei autorită ț i competente a unui alt stat membru să continue acordarea protec ț iei persoanei vizate pe teritoriul acelui stat membru, după săvâr ș irea în statul emitent a unei fapte care a constituit sau ar fi putut constitui obiectul unei ac ț iuni într-o instan ț ă care are competen ț ă în special în materie penală.
Articolul 1Defini
ții
În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:
1) „Ordin european de protecție” înseamnă o ▌decizie, adoptată de o autoritate judiciară sau echivalentă a unui stat membru în legătură cu o măsură de protec ț ie, pe baza căreia o autoritate judiciară sau echivalentă a altui stat membru adoptă orice ▌măsură sau măsuri corespunzătoare în temeiul propriei legislații naționale în vederea continuării asigurării protecției persoanei protejate .
2) „Măsură de protecție” înseamnă o decizie, adoptată de statul emitent în conformitate cu legisla ț ia na ț ională ș i procedurile sale, prin care una sau mai multe dintre obliga ț iile sau interdic ț iile men ț ionate la articolul 4, sunt impuse unei persoane care prezintă un pericol pentru o persoană protejată în vederea protejării celei din urmă cu privire la o infrac ț iune care i-ar putea pune în pericol via ț a, integritatea fizică sau psihologică, demnitatea, libertatea personală sau integritatea sexuală .
3) „persoană protejată” înseamnă persoana fizică beneficiară a protecției care decurge dintr-o măsură de protecție adoptată de statul emitent;
4) „persoană care reprezintă un pericol” înseamnă o persoană fizică căreia i-au fost impuse una sau mai multe dintre obligațiile sau interdicțiile menționate la articolul 4b ;
5) „stat emitent” înseamnă statul membru în care a fost ▌adoptată o măsură de protecție, care stă la baza emiterii unui ordin european de protecție;
6) „stat de executare” înseamnă statul membru căruia i s-a transmis un ordin european de protecție, în vederea recunoașterii sale;
7) „stat de supraveghere” înseamnă statul membru căruia i-a fost transferată o hotărâre judecătorească, astfel cum este definită la articolul 2 din Decizia-cadru 2008/947/JAI a Consiliului, sau o decizie privind măsuri de supraveghere judiciară, astfel cum este definită la articolul 4 din Decizia-cadru 2009/829/JAI.
▌
Articolul 4Desemnarea autorită
ților competente
1.
Fiecare stat membru informează Comisia cu privire la autoritatea sau autoritățile judiciare sau echivalente care, în temeiul legislației sale naționale, sunt competente să emită un ordin european de protecție și să recunoască un astfel de ordin, în conformitate cu prezenta directivă, atunci când respectivul stat membru acționează în calitate de stat emitent sau de stat de executare.
▌
3.
Comisia pune informațiile primite la dispoziția statelor membre.
Statele membre informează Comisia cu privire la orice modificări ulterioare survenite în informa ț iile men ț ionate la alineatul (1) .
Articolul 4a Recurgerea la o autoritate centrală
1.
Fiecare stat membru poate desemna o autoritate centrală sau, în cazul în care sistemul său juridic prevede astfel, mai multe autorită ț i centrale, pentru a sprijini autorită ț ile sale competente.
2.
Un stat membru poate, în cazul în care se dovede ș te necesar din motive de organizare a sistemului său judiciar, să încredin ț eze autorită ț ii sau autorită ț ilor sale centrale transmiterea ș i primirea administrativă a ordinului european de protec ț ie, precum ș i a oricărei alte coresponden ț e oficiale în legătură cu acestea.
În consecin ț ă, toate comunicările, consultările, schimburile de informa ț ii, cercetările ș i notificările între autorită ț ile competente pot fi realizate, după caz, cu sprijinul autorită ț ii centrale (autorită ț ilor centrale) a (ale) statului membru respectiv.
3.
Statul membru care dore ș te să utilizeze posibilită ț ile men ț ionate în prezentul articol comunică Comisiei informa ț iile referitoare la autoritatea centrală sau la autorită ț ile centrale desemnate.
Aceste indica ț ii sunt obligatorii pentru toate autorită ț ile statului membru emitent.
Articolul 4b Condi
ț ia existen ț ei unei măsuri de protec ț ie în temeiul legisla ț iei na ț ionale
Un ordin european de protec ț ie se poate emite numai atunci când în statul emitent a fost deja luată o măsură de protec ț ie, care impune persoanei care reprezintă un pericol una sau mai multe dintre următoarele obliga ț ii sau interdic ț ii:
(a) interdic ț ia de a se deplasa în anumite localită ț i, locuri sau zone definite în care î ș i are re ș edin ț a sau lucrează persoana protejată sau pe care aceasta le vizitează;
(b) o interzicere sau o reglementare a contactului, sub orice formă, cu persoana protejată, inclusiv la telefon, prin mijloace electronice sau prin po ș tă obi ș nuită, prin fax sau orice alte mijloace; or
(c) o interdic ț ie de a se apropia sau o reglementare privind apropierea de persoana protejată la o distan ț ă mai mică decât cea prevăzută.
Articolul 5Emiterea ordinelor europene de protec
ție
1.
Ordinele europene de protec ț ie pot fi emise atunci când persoana protejată decide să î ș i stabilească re ș edin ț a sau î ț i are deja re ș edin ț a într-un alt stat membru sau atunci când persoana protejată decide să locuiască sau locuie ș te deja într-un alt stat membru.
Atunci când se decide emiterea unui ordin european de protec ț ie, autoritatea competentă din statul emitent ț ine seama, inter alia, de perioada sau perioadele de timp pe durata cărora persoana protejată inten ț ionează să locuiască în statul de executare ș i de acuitatea cu care se impune măsura de protec ț ie.
1a.
O autoritate judiciară sau echivalentă din statul emitent poate emite un ordin european de protec ț ie numai la cererea persoanei protejate ș i după verificarea faptului că măsura de protec ț ie îndepline ș te toate cerin ț ele stabilite la articolul 4.
2.
Persoana protejată ▌poate formula o cerere de emitere a unui ordin european de protecție adresată fie autorității competente a statului emitent fie autorității competente a statului de executare.
Dacă o astfel de cerere este transmisă statului de executare, autoritatea competentă a acestuia transferă respectiva cerere cât mai curând posibil autorității competente a statului emitent ▌.
2a.
Înaintea emiterii unui ordin european de protec ț ie, persoanei care prezintă un pericol trebuie să i se ofere dreptul de a fi audiată ș i dreptul de a contesta măsura de protec ț ie, dacă nu a beneficiat de aceste drepturi în cadrul procedurii care a precedat adoptarea măsurii de protec ț ie.
3.
Atunci când o autoritate ▌competentă adoptă o măsură de protecție care include una sau mai multe dintre obligațiile menționate la articolul 4b, aceasta informează persoana protejată sub orice formă adecvată în conformitate cu procedurile prevăzute de legislația națională cu privire la posibilitatea solicitării unui ordin european de protecție în cazul în care aceasta decide să plece într-un alt stat membru, precum și la condițiile de bază pentru o astfel de solicitare.
Autoritatea va recomanda persoanei protejate să depună cererea înainte de a părăsi teritoriul statului emitent.
3a.
Dacă persoana protejată are un tutore sau un reprezentant, persoana respectivă poate introduce cererea men ț ionată la alineatele (2) ș i (3) în numele persoanei protejate.
3b.
În cazul în care cererea de emitere a unui ordin european de protec ț ie este respinsă, autoritatea emitentă informează persoana protejată cu privire la căile legale de care dispune pentru a ataca eventual hotărârea sa în conformitate cu legisla ț ia sa na ț ională.
Articolul 6Forma
și conținutul ordinului european de protecție
Ordinul european de protecție este emis în conformitate cu modelul prevăzut în anexa I la prezenta directivă.
În special, acesta cuprinde următoarele informații:
(a) identitatea și cetățenia persoanei protejate precum și identitatea și cetățenia tutorelui sau a reprezentantului persoanei protejate, dacă persoana protejată este minoră sau nu are capacitate juridică;
(b) data de la care persoana protejată inten ț ionează să- ș i stabilească re ș edin ț a sau să stea în statul de executare, ș i perioada sau perioadele de ș edere, dacă sunt cunoscute ;
(c) numele, adresa, numărul de telefon și de fax și adresa de e-mail a autorității competente din statul emitent;
(d) identificarea (de exemplu, printr-un număr ș i o dată) a actului juridic care con ț ine măsura de protecție pe baza căreia se adoptă ordinul european de protecție;
(e) un rezumat al faptelor și împrejurărilor care au dus la impunerea măsurii de protecție în statul emitent;
(f) obligațiile sau interdicțiile impuse, prin măsura de protecție care se află la baza ordinului european de protecție, persoanei care reprezintă un pericol, durata acesteia și ▌mențiunea pedepsei sau a sanc ț iunii, dacă există, în cazul încălcării obliga ț iei sau interdic ț iei respective ;
(fa) utilizarea unui dispozitiv tehnic, dacă acesta există, care a fost pus la dispozi ț ia persoanei protejate sau a persoanei care reprezintă un pericol, ca mijloc de aplicare a măsurii de protec ț ie;
(g) identitatea și cetățenia persoanei care reprezintă ▌un pericol , precum ș i detaliile de contact ale acesteia ;
(ga) în cazul în care aceste informa ț ii sunt cunoscute de autoritatea emitentă fără a necesita cercetări suplimentare, dacă persoana protejată ș i/sau persoana care reprezintă un pericol au beneficiat de asisten ț ă juridică gratuită în statul emitent;
(h) după caz, alte împrejurări care ar putea influența evaluarea pericolului la care este supusă persoana protejată;
(i) menționarea explicită, după caz, a faptului că o hotărâre judecătorească, astfel cum este definită la articolul 2 din Decizia-cadru 2008/947/JAI a Consiliului, sau o decizie privind măsuri de supraveghere judiciară, astfel cum este definită la articolul 4 din Decizia-cadru 2009/829/JAI a Consiliului a fost deja transferată statului de supraveghere și identificarea autorității competente a statului respectiv în ceea ce privește executarea unei astfel de hotărâri sau decizii.
Articolul 7Procedura de transmitere
1.
Atunci când autoritatea competentă din statul emitent transmite ordinul european de protecție autorității competente din statul de executare, transmiterea se face prin intermediul unei înregistrări scrise, pentru a permite autorității competente din statul membru de executare să stabilească autenticitatea acesteia.
Toate comunicările oficiale se fac, de asemenea, în mod direct între respectivele autorită ț i competente.
2.
În cazul în care autoritatea competentă din statul de executare sau din statul emitent nu îi este cunoscută autorității competente din celălalt stat, această din urmă autoritate întreprinde toate cercetările relevante, inclusiv prin intermediul punctelor de contact din Rețeaua judiciară europeană men ț ionate în Decizia 2008/976/JAI a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind Rețeaua Judiciară Europeană
JO L 348, 24.12.2008, p.
130. , membrului național Eurojust sau sistemului național de coordonare Eurojust din statul său, pentru a obține informațiile solicitate.
3.
În cazul în care o autoritate din statul de executare primește un ordin european de protecție și nu are competența să-l recunoască, această autoritate transmite, ex officio, ordinul european de protecție autorității competente ș i informează în acest sens, fără întârziere, autoritatea competentă din statul emitent prin orice mijloace care produc un înscris .
Articolul 8Măsuri în statul de executare
1.
La primirea unui ordin european de protec ț ie transmis în conformitate cu articolul 7, autoritatea competentă a statului de executare recunoa ș te ordinul fără întârzieri nejustificate ș i ia o decizie de adoptare a oricăror măsuri care ar fi disponibile în temeiul legisla ț iei sale na ț ionale în cazuri similare, pentru a asigura protec ț ia persoanei protejate, cu excep ț ia cazului în care decide să invoce unul din temeiurile de nerecunoa ș tere prevăzute la articolul 9 .
1a.
Măsura adoptată de către autoritatea competentă a statului de executare în conformitate cu alineatul (1), precum ș i orice altă măsură adoptată în temeiul unei decizii ulterioare men ț ionate la articolul 9a, corespunde, în cât mai mult cu putin ț ă, măsurii de protec ț ie dispuse în statul emitent.
2.
Autoritatea competentă a statului de executare informează persoana care reprezintă un pericol, autoritatea competentă din statul emitent și persoana protejată cu privire la orice măsuri luate în aplicarea alineatului (1), precum ș i despre eventualele consecin ț e juridice ale încălcării unei astfel de măsuri, conform dispozi ț iilor din legisla ț ia na ț ională ș i în conformitate cu articolul 9a alineatul (2) .
Adresa sau celelalte date de contact ale persoanei protejate nu-i vor fi dezvăluite persoanei care reprezintă un pericol decât dacă este necesar în scopul punerii în execu ț ie a măsurii adoptate în aplicarea paragrafului 1.
2a.
Dacă autoritatea competentă din statul de executare consideră că informa ț iile transmise prin ordinul european de protec ț ie conform articolului 6 sunt incomplete, aceasta informează fără întârziere autoritatea emitentă, prin orice modalitate care asigură o înregistrare scrisă, cu prevederea unui termen rezonabil până la care autoritatea emitentă să furnizeze informa ț iile care lipsesc.
Articolul 9Temeiurile de nerecunoa
ștere a unui ordin european de protecție
▌.
2.
Autoritatea competentă din statul de executare poate refuza recunoașterea unui ordin european de protecție în următoarele situații:
(a) ordinul european de protecție nu este complet sau nu a fost completat în termenul stabilit de către autoritatea competentă din statul de executare;
(b) nu se respectă cerințele prevăzute la articolul 4 .
(c) măsura de protecție se referă la o faptă care nu constituie o infrac ț iune în conformitate cu legisla ț ia statului de executare .
(ca) protecția are la bază executarea unei pedepse sau a unei măsuri care face obiectul amnistiei, în conformitate cu legislația statului de executare și se referă la o faptă sau la un comportament care intră în domeniul său de competență, în conformitate cu legislația respectivă;
(d) persoanei care reprezintă un pericol îi este conferită imunitate în temeiul legislației statului de executare, ceea ce face imposibilă adoptarea ▌ unor măsuri pe baza ordinului european de protec ț ie ;
(f) urmărirea penală a persoanei care reprezintă un pericol pentru fapta sau comportamentul din cauza cărora s-a adoptat măsura de protec ț ie este prescrisă în temeiul dreptului statului de executare, în cazul în care fapta sau comportamentul intră în domeniul de competen ț ă al acestuia în temeiul dreptului său na ț ional;
(g) recunoa ș terea ordinului european de protec ț ie ar contraveni principiului ne bis in idem;
(h) în temeiul legisla ț iei statului de executare, persoana care reprezintă un pericol nu poate, din cauza vârstei, să fie responsabil penal pentru fapta sau comportamentul în legătură cu care s-a adoptat măsura de protec ț ie.
(i) măsura de protec ț ie se referă la o infrac ț iune care, în conformitate cu legisla ț ia statului de executare, este considerată a fi fost săvâr ș ită în întregime sau într-o măsură semnificativă pe teritoriul acestuia.
3.
În cazul în care autoritatea competentă din statul de executare refuză să recunoască un ordin european de protec ț ie în aplicarea unuia dintre temeiurile de mai sus, aceasta:
(a) informează fără întârziere justificată statul emitent ș i persoana protejată cu privire la refuzul ș i la motivele sale;
(b) dacă este cazul, informează persoana protejată cu privire la posibilitatea de a solicita adoptarea unei măsuri de protec ț ie în conformitate cu legisla ț ia sa na ț ională;
c) dacă este cazul, informează persoana protejată cu privire la căile legale de care dispune pentru a ataca hotărârea în conformitate cu legisla ț ia sa na ț ională.
Articolul 9a Dreptul
ș i competen ț a aplicabile în statul de executare
1.
Statul de executare are competen ț a de a adopta ș i de a aplica, în statul respectiv, măsuri în urma recunoa ș terii unui ordin european de protec ț ie.
La adoptarea ș i aplicarea deciziilor prevăzute la articolul 8 alineatul (1), inclusiv a normelor referitoare la căile juridice de atac împotriva deciziilor legate de ordinul european de protec ț ie adoptate în statul de executare, se aplică legea statului de executare.
2.
În caz de încălcare a uneia sau mai multor măsuri luate de statul de executare în urma recunoa ș terii unui ordin european de protec ț ie, autoritatea competentă a statului de executare are, în conformitate cu alineatul (1), următoarele competen ț e:
a) să impună sanc ț iuni penale ș i să ia orice alte măsuri ca urmare a încălcării unei astfel de măsuri, dacă aceasta este considerată infrac ț iune în temeiul legisla ț iei statului de executare;
b) de a lua orice decizie nepenală legată de încălcare;
c) să ia orice măsură urgentă ș i provizorie pentru a pune capăt încălcării, în a ș teptarea, atunci când este cazul, a unei decizii ulterioare din partea statului emitent.
3.
Dacă nu există nicio măsură disponibilă la nivel na ț ional pentru un caz similar care să poată fi adoptată în statul de executare, autoritatea competentă a statului de executare raportează autorită ț ii competente a statului emitent orice încălcare a măsurii de protec ț ie descrise în ordinul european de protec ț ie de care are cuno ș tin ț ă.
Articolul 9b Notificarea în caz de încălcare
Autoritatea competentă a statului de executare notifică autorită ț ii competente a statului emitent sau a statului de supraveghere orice încălcare a măsurii sau măsurilor luate în temeiul ordinului european de protec ț ie.
Pentru efectuarea notificării se utilizează formularul al cărui model este prevăzut în anexa II.
Articolul 10
Competen ț a în statul emitent
1.
Autoritatea competentă din statul emitent are competen ț a exclusivă de a adopta deciziile privind :
(a) reînnoirea, revizuirea , modificarea, revocarea și retragerea măsurilor de protecție ș i, în consecin ț ă, a ordinului european de protec ț ie ;
(b) impunerea unei măsuri privative de libertate ca o consecin ț ă a revocării măsurii de protec ț ie, cu condi ț ia ca măsura de protec ț ie să fi fost aplicată pe baza unei hotărâri, în sensul defini ț iei de la articolul 2 din Decizia-cadru 2008/947/JAI a Consiliului sau pe baza unei decizii privind o serie de măsuri de supraveghere, definite la articolul 4 din Decizia-cadru 2009/829/JAI a Consiliului;
▌
2.
Legislația statului emitent aplică deciziile luate în conformitate cu alineatul (1).
3.
Atunci când o hotărâre judecătorească astfel cum este definită la articolul 2 din Decizia-cadru 2008/947/JAI a Consiliului sau o decizie privind măsuri de supraveghere judiciară, astfel cum este definită la articolul 4 din Decizia-cadru 2009/829/JAI a Consiliului a fost deja transferată sau se transferă după emiterea unui ordin european de protec ț ie altui stat membru, deciziile ulterioare se adoptă în conformitate cu dispozițiile relevante din respectivele decizii-cadru.
3a.
Autoritatea competentă a statului membru emitent informează fără întârziere autoritatea competentă a statului membru de executare cu privire la orice decizie luată în conformitate cu alineatul (1).
3b.
În cazul în care autoritatea competentă din statul emitent revocă sau retrage ordinul european de protec ț ie în conformitate cu alineatul (1) litera (a), autoritatea competentă din statul de executare suspendă măsurile adoptate în conformitate cu articolul 8 alineatul (1) imediat ce a fost notificată corespunzător de către autoritatea competentă a statului emitent.
3c.
Dacă autoritatea competentă a statului emitent a modificat ordinul european de protec ț ie în conformitate cu alineatul (1) litera (a), autoritatea competentă din statul de executare, după caz
(a) modifică măsurile luate pe baza ordinului european de protec ț ie, hotărând în conformitate cu articolul 8; sau
(b) refuză să aplice obliga ț ia sau interdic ț ia modificate atunci când nu se încadrează în tipurile de obliga ț ii sau interdic ț ii men ț ionate la articolul 4b sau dacă informa ț iile transmise împreună cu ordinul european de protec ț ie în conformitate cu articolul 6 sunt incomplete ș i nu au fost completate în termenul stabilit de autoritatea competentă a statului de executare în conformitate cu articolul 8 alineatul (3).
Articolul 11Motive pentru
încetarea măsurilor luate pe baza unui ordin european de protecție
1.
Autoritatea competentă a statului de executare poate anula măsurile luate în executarea unui ordin european de protec ț ie:
(a) atunci când există indica ț ii clare că persoana protejată nu î ș i are re ș edin ț a, nici nu locuie ș te pe teritoriul statului de executare, sau a părăsit definitiv teritoriul acestuia;
(b) atunci când, în conformitate cu dreptul na ț ional, a expirat termenul maxim al măsurilor adoptate în executarea ordinului european de protec ț ie;
(c) în cazul prevăzut la articolul 10 alineatul (6) litera (b).
(d) atunci când o hotărâre, conform defini ț iei de la articolul 2 din Decizia-cadru 20008/947/JAI a Consiliului, sau o decizie privind măsuri de supraveghere, conform defini ț iei de la articolul 4 din Decizia-cadru 2009/828/JAI a Consiliului este transferată în statul de executare după recunoa ș terea ordinului european de protec ț ie.
1a.
Autoritatea competentă a statului de executare informează imediat autoritatea competentă a statului emitent ș i, în cazul în care este posibil, persoana protejată cu privire la această decizie.
1b.
Înainte de a anula măsurile în conformitate cu alineatul (1) litera (b), autoritatea competentă a statului de executare poate solicita autorită ț ii competente a statului emitent informa ț ii cu privire la actualitatea necesită ț ii protec ț iei oferite de ordinul european de protec ț ie în circumstan ț ele particulare ale cazului respectiv.
Autoritatea competentă a statului emitent răspunde fără întârziere acestei solicitări.
Articolul 11a Prioritatea în recunoa
ș terea unui ordin european de protec ț ie
Ordinul european de protec ț ie se recunoa ș te cu aceea ș i prioritate care ar fi aplicabilă într-un caz similar la nivel na ț ional, ț inând seama de circumstan ț ele specifice ale cazului, inclusiv urgen ț a situa ț iei, de data prevăzută pentru sosirea persoanei protejate pe teritoriul statului de executare ș i, în cazul în care este posibil, de gradul de risc pentru persoana protejată.
▌
Articolul 15Consultări între autorită
țile competente
După caz, autoritățile competente din statul emitent și din statul de executare se pot consulta pentru a facilita aplicarea eficientă și în bune condiții a prezentei directive.
Articolul 16Limba
1.
Ordinul european de protecție se traduce de către autoritatea competentă din statul emitent în limba oficială sau una dintre limbile oficiale ale statului de executare.
2.
Formularul men ț ionat la articolul 9b este tradus de către autoritatea competentă din statul de executare în limba oficială sau una dintre limbile oficiale ale statului emitent.
3.
Orice stat membru poate să indice, la data adoptării prezentei directive sau la o dată ulterioară, printr-o declarație depusă la Comisie , că va accepta o traducere într-o altă limbă sau în mai multe limbi oficiale ale instituțiilor Uniunii.
Articolul 17Costuri
Costurile generate de aplicarea prezentei directive sunt suportate de către statul de executare, în conformitate cu legisla ț ia sa na ț ională, cu excepția costurilor contractate exclusiv pe teritoriul statului emitent.
Articolul 18Rela
ția cu alte acorduri și înțelegeri
1.
Statele membre pot continua să aplice acordurile sau înțelegerile bilaterale sau multilaterale aflate în vigoare la data intrării în vigoare a prezentei directive, în măsura în care acestea permit extinderea sau lărgirea obiectivelor prezentei directive și contribuie la simplificarea sau facilitarea procedurilor de adoptare a măsurilor de protecție.
2.
Statele membre pot încheia acorduri sau înțelegeri bilaterale sau multilaterale după intrarea în vigoare a prezentei directive, în măsura în care acestea permit extinderea sau lărgirea obiectivelor prezentei directive și contribuie la simplificarea sau facilitarea procedurilor de adoptare a măsurilor de protecție.
3.
Statele membre notifică ▌Comisiei, până la …*, înțelegerile existente sau cele menționate la alineatul (1) pe care doresc să continue să le aplice.
De asemenea, statele membre informează ▌Comisia cu privire la orice nou acord sau înțelegere, astfel cum se menționează la alineatul (2), în termen de trei luni de la data semnării unui astfel de acord.
Articolul 18a Rela
ț iile cu alte instrumente
1.
Prezenta directivă nu afectează punerea în aplicare a Regulamentului (CE) nr.
44/2001 al Consiliului privind competen ț a judiciară, recunoa ș terea ș i executarea hotărârilor în materie civilă ș i comercială
JO L 12, 16.1.2001, p.
1. , a Regulamentului (CE) nr.
2201/2003 al Consiliului privind competen ț a, recunoa ș terea ș i executarea hotărârilor judecătore ș ti în materie matrimonială ș i în materia răspunderii părinte ș ti, de abrogare a Regulamentului (CE) nr.
1347/2000
JO L 338, 23.12.2003, p.
1. , a Conven ț iei de la Haga din 1996 privind competen ț a, legea aplicabilă, recunoa ș terea, executarea ș i cooperarea cu privire la răspunderea părintească ș i măsurile privind protec ț ia copiilor, a Conven ț iei de la Haga din 1980 asupra aspectelor civile ale răpirii interna ț ionale de copii.
2.
Prezenta directivă nu aduce atingere aplicării Deciziei-cadru 2008/947/JAI a Consiliului ș i a Deciziei-cadru 2008/829/JAI a Consiliului.
Articolul 19Implementare
1.
Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege, a regulamentelor ș i a actelor administrative pentru a se conforma ▌prezentei directive până la …*.
Statele membre informează de îndată Comisia în această privin ț ă.
Atunci când statele membre adoptă măsurile respective, acestea con ț in o trimitere la prezenta directivă sau sunt înso ț ite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale.
Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a unei astfel de trimiteri.
2.
Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
Articolul 19a Colectarea datelor
Pentru a facilita evaluarea modului de aplicare a prezentei directive, statele membre trebuie să comunice Comisiei Europene date relevante în legătură cu aplicarea procedurilor na ț ionale privind ordinele europene de protec ț ie, cel pu ț in cu referire la numărul de ordine europene de protec ț ie care au fost solicitate, emise ș i/sau recunoscute.
Articolul 20Revizuire
Până la …*, Comisia prezintă Parlamentului European ș i Consiliului un raport privind aplicarea prezentei directive.
Raportul este însoțit, după caz, de propuneri legislative.
Articolul 21Intrarea în vigoare
Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Adoptată la ▌,
Pentru Parlamentul European, Pentru Consiliu,
Președintele Președintele
ANEXA I
ORDINUL EUROPEAN DE PROTECȚIE prevăzut la articolul 6 din
DIRECTIVA 2010/…/UE A PARLAMENTULUI EUROPEAN Ș I A CONSILIULUI DIN … PRIVIND ORDINUL EUROPEAN DE PROTEC Ț IE
* JO: A se introduce numărul şi data prezentei directive. *
Informa ț iile con ț inute în prezentul formular trebuie tratate cu respectarea gradului de confiden ț ialitate adecvat
Statul emitent:
Statul de executare:
(a) Informații privind persoana protejată:
Numele:
Prenumele:
Numele înainte de căsătorie sau cel anterior , după caz:
Sexul:
Cetățenia:
Codul numeric personal sau numărul de asigurare socială (dacă există):
Data nașterii:
Locul nașterii:
Adrese/reședințe:
– în statul emitent:
– în statul de executare:
– în alt stat:
Limba (limbile) pe care o (le) înțelege (dacă este/sunt cunoscute):
Dacă informa ț iile sunt disponibile fără investiga ț ii suplimentare, a beneficiat persoana protejată de asisten ț ă juridică gratuită în statul emitent?
 Da
 Nu
 Necunoscut
Dacă persoana protejată este minoră sau nu are capacitate juridică, informații privind curatorul sau reprezentantul legal al acesteia:
Numele:
Prenumele:
Numele înainte de căsătorie sau cel anterior , după caz:
Sexul:
Cetățenia:
Adresa administrativă:
(aa) Persoana protejată a hotărât să î ș i stabilească re ș edin ț a sau ș i-a stabilit deja re ș edin ț a pe teritoriul statului de executare sau s-a hotărât să locuiască sau locuie ș te deja pe teritoriul acestuia.
Data de la care persoana protejată inten ț ionează să- ș i stabilească re ș edin ț a sau să locuiască în statul de executare (dacă sunt cunoscute):
Perioada sau perioadele de ș edere (dacă este/sunt cunoscute):
(b) Au fost puse dispozitive tehnice la dispoziția persoanei protejate sau a persoanei care reprezintă un pericol, ca mijloc de aplicare a măsurii de protecție:
 Da; vă rugăm să faceți o scurtă prezentare a instrumentelor utilizate:
 Nu
(c) Autoritatea competentă care a emis ordinul european de protecție:
Denumirea oficială:
Adresa completă:
Nr. tel.: (prefixul țării) (prefixul regiunii/localității) (număr)
Nr. fax: (prefixul țării) (prefixul regiunii/localității) (număr)
Datele persoanei (persoanelor) de contact
Numele:
Prenumele:
Funcția (titlu/grad):
Nr. tel.: (prefixul țării) (prefixul regiunii/localității) (număr)
Nr. fax: (prefixul țării) (prefixul regiunii/localității) (număr)
E-mail (dacă există):
Limbile care pot fi utilizate pentru comunicare:
(d) Identificarea măsurii de protecție pe baza căreia a fost emis ordinul european de protecție:
Măsura de protecție a fost emisă la (data: ZZ-LL-AAAA):
Măsura de protec
ție a devenit executorie la (data: ZZ-LL-AAAA):
Referin
ța măsurii de protecție (dacă este disponibilă):
Autoritatea care a adoptat măsura de protec
ție:
(e) Rezumatul faptelor și o descriere a împrejurărilor , incluzând, dacă este cazul, o clasificare a infrac ț iunii, care au dus la impunerea măsurii de protecție menționate la litera (d) de mai sus:
(f) Indicații privind obligația (obligațiile) sau interdicția (interdicțiile) care a (au) fost impusă (impuse) persoanei care reprezintă un pericol, prin măsura de protecție:
– Natura obligației (obligațiilor): (se pot bifa mai multe casete):
 interdic ț ia de a se deplasa în anumite localită ț i, locuri sau zone definite în care î ș i are re ș edin ț a sau lucrează persoana protejată sau pe care aceasta le vizitează;
– în cazul în care ați bifat această casetă, vă rugăm să precizați localitățile, locurile sau zonele definite în care persoanei care reprezintă un pericol îi este interzis accesul:
 o interzicere sau o reglementare a contactului, sub orice formă, cu persoana protejată, inclusiv la telefon, prin mijloace electronice sau prin po ș tă obi ș nuită, prin fax sau orice alte mijloace;
– în cazul în care ați bifat această casetă, vă rugăm să furnizați toate detaliile relevante:
 interdic ț ia sau reglementarea apropierii de persoana protejată la o distanță mai mică decât cea prevăzută;
– în cazul în care ați bifat această casetă, vă rugăm să precizați distanța pe care trebuie să o respecte persoana care reprezintă un pericol în ceea ce privește apropierea de persoana protejată:
– Vă rugăm să precizați intervalul de timp în care persoanei care reprezintă un pericol îi este (sunt) impusă (impuse) obligația (obligațiile) sus-menționată (sus-menționate):
– Indicații privind pedeapsa sau sanc ț iunea (dacă există) în cazul încălcării interdic ț iei:
(g) Informații privind persoana care reprezintă un pericol, căreia i-a (i-au) fost impusă (impuse) obligația (obligațiile) menționată (menționate) la litera (f):
Numele:
Prenumele:
Numele înainte de căsătorie sau cel anterior , după caz:
Numele de împrumut, după caz:
Sexul:
Cetățenia:
Codul numeric personal sau numărul de asigurare socială (dacă există):
Data nașterii:
Locul nașterii:
Adrese/reședințe:
– în statul emitent:
– în statul de executare:
– în alt stat:
Limba (limbile) pe care o (le) înțelege (dacă este/sunt cunoscute):
Vă rugăm să furnizați următoarele informații, în cazul în care acestea sunt disponibile:
– Tipul și numărul actului (actelor) de identitate ale persoanei (carte de identitate, pașaport):
Dacă informa ț iile sunt disponibile fără investiga ț ii suplimentare, a beneficiat persoana care reprezintă un pericol de asisten ț ă juridică gratuită în statul emitent?
 Da
 Nu
 Necunoscut
(h) Alte împrejurări care ar putea influența evaluarea pericolului care ar putea afecta persoana protejată (informații opționale):
(ha) Alte informa ț ii utile (cum ar fi, în cazul în care sunt disponibile ș i necesare, informa ț ii privind alte state în care s-au adoptat anterior măsuri de protec ț ie pentru aceea ș i persoană protejată):
(i) Vă rugăm să bifați caseta, după caz, și să completați:
 hotărârea judecătorească, astfel cum este definită la articolul 2 din Decizia-cadru 2008/947/JAI a Consiliului, a fost deja transmisă altui stat membru
– În cazul în care ați bifat această casetă, vă rugăm să furnizați datele de contact ale autorității competente căreia i-a fost înaintată hotărârea judecătorească:
 decizia privind măsurile de supraveghere judiciară, astfel cum este definită la articolul 4 din Decizia-cadru 2009/829/JAI a fost deja transmisă altui stat membru
– În cazul în care ați bifat această casetă, vă rugăm să furnizați datele de contact ale autorității competente căreia i-a fost înaintată decizia privind măsurile de supraveghere judiciară:
Semnătura autorității care emite ordinul european de protecție și/sau semnătura reprezentantului acesteia pentru a confirma acuratețea conținutului ordinului:
Numele:
Funcția (titlu/grad):
Data:
Referință dosar (dacă există):
Ștampilă oficială (după caz):
ANEXA II
FORMULAR prevăzut la articolul 9b din
DIRECTIVA 2010/…/UE A PARLAMENTULUI EUROPEAN Ș I A CONSILIULUI DIN … PRIVIND ORDINUL EUROPEAN DE PROTEC Ț IE
* JO: A se introduce numărul şi data prezentei directive. *
NOTIFICARE PRIVIND O ÎNCĂLCĂRE A MĂSURII DE PROTECȚIE CARE STĂ LA BAZA ORDINULUI EUROPEAN DE PROTECȚIE
Informa ț iile con ț inute în prezentul formular trebuie tratate cu respectarea gradului de confiden ț ialitate adecvat
(a) Date privind identitatea persoanei care reprezintă un pericol
Numele:
Prenumele:
Numele înainte de căsătorie sau cel anterior , după caz:
Numele de împrumut, după caz:
Sexul:
Cetățenia:
Codul numeric personal sau numărul de asigurare socială (dacă există):
Data nașterii:
Locul nașterii:
Adresa:
Limba (limbile) pe care o (le) înțelege (dacă este/sunt cunoscute):
(b) Date privind identitatea persoanei protejate:
Numele:
Prenumele:
Numele înainte de căsătorie sau cel anterior , după caz:
Sexul:
Cetățenia:
Data nașterii:
Locul nașterii:
Adresa:
Limba (limbile) pe care o (le) înțelege (dacă este/sunt cunoscute):
(c) Date privind ordinul european de protecție:
Ordin emis la data de:
Referință dosar (dacă există):
Autoritatea care a emis ordinul:
Denumirea oficială:
Adresa:
(d) Date privind autoritatea responsabilă de executarea măsurii de protecție adoptate în statul de executare, în conformitate cu ordinul european de protecție, dacă există o astfel de măsură:
Denumirea oficială a autorității:
Numele persoanei de contact:
Funcția (titlu/grad):
Adresa:
Tel.: (prefixul țării) (prefixul regiunii) (număr)
Fax: (prefixul țării) (prefixul regiunii) (număr)
E-mail:
Limbile care pot fi utilizate pentru comunicare:
(e) Încălcarea obligației (obligațiilor) impuse de autoritatea competentă a statului membru de executare ca urmare a recunoa ș terii ordinului european de protecție și/sau alte constatări care ar putea conduce la adoptarea oricăror alte decizii ulterioare:
Încălcarea privește următoarea (următoarele) obligație (obligații) (puteți bifa mai multe casete):
 interdic ț ia de a se deplasa în anumite localită ț i, locuri sau zone definite în care î ș i are re ș edin ț a sau lucrează persoana protejată sau pe care aceasta le vizitează;
 o interzicere sau o reglementare a contactului, sub orice formă, cu persoana protejată, inclusiv la telefon, prin mijloace electronice sau prin po ș tă obi ș nuită, prin fax sau orice alte mijloace;
 interdic ț ia sau reglementarea apropierii de persoana protejată la o distanță mai mică decât cea prevăzută;
 orice altă măsură care corespunde măsurii de protec ț ie ce stă la baza ordinului european de protec ț ie adoptată de autorită ț ile competente ale statului membru de execu ț ie în urma recunoa ș terii unui ordin european de protec ț ie
Descrierea încălcării (încălcărilor) (locul, data și împrejurările specifice):
În conformitate cu articolul 9 alineatul (2):
- măsuri adoptate în statul de execu ț ie ca o consecin ț ă a încălcării:
- posibile consecin ț e juridice ale încălcării în statul de execu ț ie:
Alte constatări care ar putea conduce la adoptarea oricăror alte decizii ulterioare
Descrierea constatărilor:
(f) Date privind persoana de contact în cazul în care este necesară obținerea de informații suplimentare privind încălcarea:
Numele:
Prenumele:
Adresa:
Nr. tel.: (prefixul țării) (prefixul regiunii/localității) (număr)
Nr. fax: (prefixul țării) (prefixul regiunii/localității) (număr)
E-mail:
Limbile care pot fi utilizate pentru comunicare:
Semnătura autorității care emite formularul și/sau semnătura reprezentantului acesteia pentru a confirma corectitudinea conținutului formularului:
Numele:
Funcția (titlu/grad):
Data:
Ștampilă oficială (după caz):
EXPUNERE DE MOTIVE
Propunerea de directivă privind ordinul european de protecție, prezentată de 12 state membre, este o inițiativă ce vizează prevenirea unor infracțiuni.
Chiar și în cazurile în care statele membre au dat ordine de protecție a victimelor, măsurile de aplicare a acestora s-au oprit la frontierele statului emitent.
Cu toate acestea, victimele se pot deplasa dintr-un stat membru în altul pentru mai multe motive, nu în ultimul rând pentru a evita agresorii.
Din cauza acestor deplasări, victimele devin fără apărare atunci când cooperarea judiciară și în materie de aplicare a legii nu reușește să le ofere protecție prin implementarea unui mecanism la nivel european rapid, eficient, de avertizare timpurie și de prevenire.
Această inițiativă are la origine obiectivul de a stabili, pe aceste linii, o serie de acorduri de cooperare.
Măsurile luate de statele membre arată că infracțiunile pot fi prevenite la nivel european atunci când agresorul sau agresorii sunt identificați.
Decizia-cadru a Consiliului din 15 martie 2001 privind statutul victimelor în cadrul procedurilor penale și Directiva 2004/80/CE a Consiliului din 29 aprilie 2009 privind despăgubirea victimelor infracționalității se bazează pe Recomandarea Consiliului Europei din 28 iunie 2005 privind poziția victimei în cadrul dreptului penal și al procedurii penale, însă nu se referă și la prevenirea infracțiunilor, avută în vedere aici.
Programul de la Stockholm și planul de acțiune aferent stabilesc necesitatea de a se ocupa de situația victimelor, de a combate violența și a facilita accesul la justiție în spațiul judiciar european, în special în cadrul procedurilor transfrontaliere (Programul de la Stockholm punctul 3.4.1).
În acest context, în Comunicarea privind planul de acțiune pentru punerea în aplicare a Programului de la Stockholm (COM (2010)171 final) 1 se evidențiază faptul că diferențele în ce privește garanțiile oferite victimelor criminalității ar trebui analizate și reduse pentru a asigura un nivel mai ridicat de protecție prin toate mijloacele disponibile și, în acest context, se propune adoptarea unei propuneri legislative privind protecția victimelor și un plan de acțiune privind măsurile practice, incluzând elaborarea unui ordin european de protecție.
Adaptându-se la procedurile rezultate din aplicarea Tratatului de la Lisabona, articolul 51 din Regulamentul de procedură al Parlamentului European permite ca rapoartele să fie elaborate transversal.
La elaborarea prezentului raport s-a ținut seama de discuțiile din cadrul Comisiei pentru libertăți civile, justiție și afaceri interne și al Comisiei pentru drepturile femeii și egalitatea de gen, precum și de colaborarea dintre cei doi raportori.
Consiliul European a prezentat, la 5 ianuarie 2010, prima sa propunere de directivă privind un ordin european de protecție pentru victime.
De atunci propunerea a fost modificată și revizuită de mai multe ori de către Consiliu.
Mare parte a conținutului și a construcției temeiului juridic al propunerii Consiliului se bazează pe un chestionar la care au răspuns, în octombrie 2009, 20 de state membre.
Raportul de față și amendamentele propuse de cei doi raportori iau drept referință versiunea Consiliului din 22 ianuarie.
Consiliul definește protecția victimelor ca o activare a mecanismelor adecvate de prevenire a repetării infracțiunii sau a unei infracțiuni diferite, poate mai gravă, de către același făptuitor împotriva aceleiași victime.
Aceste măsuri de protecție sunt aplicabile doar pe teritoriul unde au fost stabilite de către o autoritate juridică.
Consiliul urmărește găsirea unei modalități de a extinde aceste măsuri de protecție la alt stat membru.
Sau, altfel spus, urmărește evitarea situației în care o victimă ar trebui să reînceapă întregul proces juridic de acordare a protecției atunci când se mută în alt stat membru.
Opinia raportorului
Raportorul este de acord, în mare măsură, cu propunerea Consiliului.
Luând în considerare planul de acțiune de la Stockholm, inițiativa Uniunii Europene de a menține și dezvolta spațiul de libertate, securitate și justiție, aprobată de Consiliul European la reuniunea sa din 10 și 11 decembrie, această directivă este prima dintr-o serie de inițiative preconizate pentru a atinge aceste obiective.
Victimele violenței ar trebuie protejate împotriva făptuitorului nu doar în țara lor, ci ar trebui să beneficieze de acest tip de măsuri preventive pe teritoriul întregii Uniunii Europene.
Din acest motiv, raportorii sunt de acord cu conceptul general de ordin de protecție.
Domeniul de aplicare al inițiativei este în mod deliberat extins.
Deși majoritatea ordinelor de protecție în vigoare au fost emise pentru femei victime ale violenței pe criterii de gen, ar trebui protejate și celelalte categorii de victime - și anume copii și adulți de orice sex - ale violențelor din partea unui agresor identificat.
În acest context, în Programul de la Stockholm se precizează că victimele infracțiunilor, inclusiv terorismul, care sunt cele mai vulnerabile sau care se află în situații de expunere deosebită, precum persoanele supuse unor violențe repetate în relațiile apropiate, victimele violenței bazate pe gen sau persoanele care sunt victimele altor tipuri de infracțiuni într-un stat membru, altul decât statul de cetățenie sau de reședință, au nevoie de protecție juridică și de un sprijin special.
De aceea, un ordin european de protecție ar trebui să fie aplicabil tuturor victimelor criminalității, cum ar fi victimele traficului cu ființe umane, ale mutilărilor genitale feminine, ale căsătoriilor forțate, crimelor de onoare, incestului, violenței de gen, precum și martorii, victimele terorismului și ale crimei organizate, indiferent de vârsta sau sexul lor, atunci când există un agresor identificat.
Dacă victima nu are vârsta necesară pentru a se emite un ordin, aceasta are nevoie de asistența și aprobarea unui tutore sau reprezentant legal.
Amendamentele propuse la directivă îmbunătățesc textul prin:
- ameliorarea acordurilor pentru revocarea unui ordin european de protecție,
- asigurarea continuității protecției juridice,
- limitarea motivelor de refuz al recunoașterii sau de respingere a unui ordin european de protecție,
- stabilirea unui termen de 20 de zile pentru executarea unui ordin,
- clarificarea poziției cu privire la victimele care se mută dintr-un stat membru în altul.
Cu toate acestea, raportorii sunt conștienți de complexitatea inițiativei și a problemelor cu care directiva s-ar putea confrunta în viitor.
Trebuie surmontat faptul că sistemele juridice ale statelor membre sunt diferite și că procedurile pot fi penale, civile sau administrative.
Intenția raportorilor este să asigure o protecție cât mai bună a victimelor, asigurându-le, printre altele, securitatea juridică necesară.
Victimele ar trebui să beneficieze de proceduri clare, să fie întotdeauna informate cu privire la măsurile disponibile în statul emitent și în statele în care intenționează să se deplaseze sau s-au deplasat deja.
În plus, motivele de refuz trebuie să fie cât mai restrictive cu putință, iar victimele trebuie informate în mod clar cu privire la acestea.
Pe lângă aceasta, protecția victimelor nu înseamnă doar protecție fizică.
Când vorbim de protecția victimelor trebuie să luăm, de asemenea, în considerare demnitatea lor.
După cum menționează Decizia-cadru a Consiliului privind prevenirea și combaterea traficului de persoane și protejarea victimelor și de abrogare a Deciziei-cadru 2002/629/JAI, „orice acțiune a Uniunii din acest domeniu trebuie să respecte drepturile fundamentale și principiile recunoscute în special în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (Carta UE) și în Convenția pentru protecția drepturilor și libertăților fundamentale ale omului, și în special demnitatea umană”.
Se mai precizează că orice dispoziție vizând sprijinirea victimelor în exercitarea concretă a drepturilor în procedurile penale, precum măsurile de asistență, asistența psihologică și consilierea juridică, ar trebui să le confere mai multă putere și să contribuie la creșterea respectului pentru demnitatea lor.
În acest sens, raportorii consideră că este imperativ să fie inclusă o protecție a victimelor care urmărește restabilirea demnității și respectului acestora ca ființe umane și în cazul în care persoanele în cauză au decis să se mute sau trăiesc deja în alt stat membru.
Directiva protejează victimele care au fost maltratate de o singură persoană.
Cu toate acestea, realitatea arată că mai multe persoane pot amenința sau prejudicia o altă persoană.
Dacă o instanță judiciară a pus sub acuzare un grup de persoane și s-au impus măsuri de protecție, ordinul european de protecție, odată emis, trebuie să includă și protecția împotriva violențelor comise de un grup de persoane.
Această inițiativă a unui grup de state membre omite, însă, prevederile referitoare la asistența morală, care ar trebui incluse în directivă.
Victimele care au suferit prejudicii morale din cauza violențelor de orice tip au nevoie să li se ofere o informare și o asistență adecvată în legătură cu modul în care pot începe o nouă viață, beneficiind, în același timp, de măsurile de protecție impuse, chiar și înainte de a avea vreo intenție de a se muta în alt stat membru.
Acordarea acestui tip de asistență trebuie luată în considerare pe parcursul întregului proces.
Raportul de față este rezultatul eforturilor celor doi raportori pentru a se asigura că ordinul european de protecție este un instrument puternic, capabil să ofere o viață mai sigură victimelor violențelor dincolo de frontierele statelor membre.
AVIZ AL COMISIEI PENTRU AFACERI JURIDICE PRIVIND TEMEIUL JURIDIC
29.10.2010
Domnului Juan Fernando López Aguilar
Președinte
Comisia pentru libertăți civile, justiție și afaceri interne
Bruxelles
și
Doamnei Eva-Britt Svensson
Președintă
Comisia pentru drepturile femeii și egalitatea de gen
Bruxelles
Ref.: Aviz referitor la temeiul juridic al inițiativei pentru o directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind ordinul european de protecție
Stimați colegi,
Propunerea privind ordinul european de protecție se bazează pe o inițiativă comună a 12 state membre ale UE
Statele membre în cauză sunt Belgia, Bulgaria, Estonia, Spania, Franța, Italia, Ungaria, Polonia, Portugalia, România, Finlanda și Suedia. , prezentată în ianuarie 2010
A se vedea documentul PE-CONS 2/10 din 22 ianuarie 2010. .
Directiva are ca scop facilitarea și îmbunătățirea protecției acordate victimelor actelor de criminalitate sau posibilelor victime ale unor acte de criminalitate, care se deplasează între diferite state membre ale UE, în special ale unor acte de criminalitate care ar putea pune în pericol viața victimelor, integritatea lor fizică, psihologică și sexuală sau libertatea lor personală.
Obiectivul final constă în evitarea unor noi acte de criminalitate și reducerea consecințelor actelor de criminalitate anterioare.
Temeiul juridic propus în propunerea de directivă este articolul 82 alineatul (1) litera (d) din TFUE, referitor la cooperarea în materie penală.
Prin scrisoarea din 7 octombrie 2010, ați solicitat Comisiei pentru afaceri juridice să își dea avizul cu privire la temeiul juridic al propunerii.
Aparent, în urma unui vot de orientare organizat, în așteptarea negocierilor cu Consiliul, la o reuniune comună a comisiilor dumneavoastră în temeiul articolului 51 din Regulamentul de procedură, a fost adoptat un amendament cu scopul de a introduce drept un temei juridic suplimentar articolul 82 alineatul (1) litera (a) din TFUE, referitor la recunoașterea hotărârilor judecătorești și a deciziilor judiciare.
I. Context
Tratatul de la Lisabona a eliminat fostul sistem al pilonilor și, ca urmare, aproape întreaga legislație referitoare la ceea ce constituie acum spațiul de libertate, securitate și justiție, inclusiv articolul 82 din titlul V capitolul 4 din TFUE privind cooperarea judiciară în materie penală, trebuie adoptată în cadrul procedurii legislative ordinare.
În acest domeniu regula generală potrivit căreia Comisia are dreptul exclusiv de inițiere legislativă face obiectul unei excepții limitate, și anume în conformitate cu articolul 76 TFUE, care prevede că un sfert din statele membre pot iniția o procedură legislativă în domeniul cooperării judiciare în materie penală și cooperare polițienească (și în domeniul cooperării administrative aferente).
Consiliul a prezentat prima sa propunere de directivă pentru un ordin european de protecție a victimelor la 5 ianuarie 2010
A se vedea documentul 17513/09 din 5 ianuarie 2010. .
De atunci propunerea a fost modificată și revizuită de mai multe ori de către Consiliu.
O mare parte a conținutului și a construcției temeiului juridic al propunerii Consiliului se bazează pe un chestionar la care au răspuns, în octombrie 2009, 20 de state membre
A se vedea documentul 5002/10 din 6 ianuarie 2010. .
Inițiativa urmărește să creeze un ordin european de protecție a victimelor violenței prin care măsurile de protecție adoptate într-un stat membru să poată fi recunoscute, administrate și executate de instanțele dintr-un al doilea stat membru.
Printr-un astfel de sistem s-ar evita necesitatea ca o persoană protejată să inițieze proceduri paralele într-un stat membru în care se deplasează sau s-a deplasat persoana respectivă (victima).
Raționamentul propunerii este acela că victimele actelor de criminalitate nu au numai dreptul la respect, la compensarea prejudiciilor suferite și la pedepsirea autorului pe baza unui proces echitabil care să garanteze pe deplin drepturile tuturor părților, ci și dreptul de a fi protejate împotriva oricărei alte infracțiuni, în special împotriva celor comise de aceeași persoană.
Prin urmare, ar trebui puse în funcțiune mecanisme corespunzătoare de prevenire a repetării infracțiunii sau a comiterii unei infracțiuni diferite, poate mai grave, de către același autor împotriva aceleiași victime.
Astfel de infracțiuni repetate sunt frecvente în special în cazul violenței bazate pe criterii de gen, deși ele îmbracă și alte forme de criminalitate, cum ar fi traficul cu ființe umane sau exploatarea sexuală a minorilor.
Toate statele membre dispun de măsuri pentru protecția vieții victimelor, a integrității lor fizice, mentale și sexuale și a libertății lor, însă în prezent aceste măsuri sunt aplicate numai pe teritoriul statului care le-a adoptat, victimele nefiind protejate în afara frontierelor respectivului stat.
Protecția acordată victimelor de către un stat membru nu ar trebui, prin urmare, să se limiteze la teritoriul acestuia, ci ar trebui să se aplice victimelor în oricare parte a UE s-ar afla acestea.
Pe baza cifrelor disponibile, numai pentru infracțiunile bazate pe gen, s-ar părea că peste 100 000 de femei cu reședința în UE sunt supuse unor măsuri de protecție de diferite tipuri adoptate de către statele membre ca răspuns la violența bazată pe gen.
Aceste cifre nu includ victimele traficului cu ființe umane și ale altor infracțiuni.
Dată fiind ușurința cu care autorii actelor de criminalitate se pot deplasa în interiorul UE, pare legitim și rezonabil să fie posibil ca sfera de aplicare a măsurilor de protecție adoptate într-un stat membru să fie extinsă pentru a proteja victimele care doresc să își exercite dreptul la liberă circulație.
În caz contrar, victimele ar fi nevoite să aleagă fie să renunțe la exercitarea dreptului la liberă circulație de care beneficiază ca și cetățeni ai Uniunii, fie să renunțe la dreptul la protecție.
O astfel de alegere este inacceptabilă.
Parlamentul European a solicitat statelor membre în repetate rânduri să își revizuiască punerea în aplicare a procedurilor judiciare și să ia măsuri pentru eliminarea obstacolelor care împiedică femeile să obțină protecție juridică.
A se vedea Rezoluția Parlamentului din 16 septembrie 1997 referitoare la necesitatea unei campanii europene având ca obiectiv o toleranță zero față de violența împotriva femeilor (JO C 304, 6.10.1997, p.
55).
A se vedea și Rezoluția sa din 2 februarie 2006 referitoare la situația actuală a luptei împotriva violenței față de femei și acțiunile viitoare (JO C 288 E, 25.11.2006, p.
66).
În plus, trebuie subliniat faptul că legislativul european nu a fost inactiv în sfera protecției victimelor.
Legislația europeană dispune de Decizia-cadru 2001/220/JAI privind statutul victimelor în cadrul procedurilor penale în scopul abordării chestiunii drepturilor procedurale ale victimelor
JO L 82, 22.03.2001, p.
1. și de Directiva 2004/80/CE a Consiliului din 29 aprilie 2009 privind despăgubirea victimelor infracționalității
JO L 261, 06.08.2004, p.
15. .
Într-adevăr, protecția victimelor constituie unul dintre principalele obiective ale Uniunii Europene în domeniul libertății, securității și justiției, iar programul de Stockholm, care este menit să consolideze libertatea, securitatea și justiția în UE și care a fost aprobat de Consiliul European la reuniunea din 10 și 11 decembrie 2009, afirmă că victimele infracționalității sau martorii care se află în pericol ar trebui să beneficieze de măsuri speciale de protecție eficiente pe teritoriul Uniunii.
La 17 februarie 2010, Serviciul juridic al Consiliului a emis un aviz
A se vedea Documentul 6516/10 al Consiliului din 17 februarie 2010. , la cererea Consiliului, în care formulează concluzia că articolul 82 alineatul (1) litera (d) din TFUE poate constitui temeiul juridic al directivei propuse, însă, pentru a i se conferi acesteia din urmă adevăratul său statut de instrument de recunoaștere a hotărârilor judecătorești, ar trebui să se facă trimitere și la articolul 82, alineatul (1) litera (a) din TFUE.
II.
Poziția comisiilor competente
La reuniunea comună susmenționată din 29 septembrie 2010 a Comisiei pentru drepturile femeii și egalitatea de gen și a Comisiei pentru libertăți civile, justiție și afaceri interne, în urma unui vot de orientare organizat pentru stabilirea mandatului raportorilor pentru negocierile cu Consiliul în scopul de a se ajunge la un compromis în prima lectură, a fost adoptat un număr mare de amendamente la propunerea de directivă.
Dintre acestea, amendamentul 1 ar adăuga drept un temei juridic suplimentar articolul 82 alineatul (1) litera (a) din TFUE, referitor la recunoașterea tuturor formelor de hotărâri judecătorești și decizii judiciare.
Evident, aceste dispoziții se referă la hotărârile judecătorești și deciziile judiciare în materie penală.
În același timp, au fost adoptate alte amendamente (18 și 84), care indică în mod explicit faptul că directiva propusă nu va afecta aplicarea instrumentelor existente de recunoaștere reciprocă în materie civilă existente și nici nu le va modifica sau înlocui.
În expunerea de motive a proiectului de raport din 20 mai 2010, raportorii declară că sunt „de acord, în mare măsură, cu propunerea Consiliului”, subliniind în același timp că sfera de aplicare al inițiativei este în mod deliberat vastă și că un ordin european de protecție „ar trebui să fie aplicabil tuturor victimelor criminalității, cum ar fi victimele traficului cu ființe umane, ale mutilărilor genitale feminine, ale căsătoriilor forțate, crimelor de onoare, incestului, violenței de gen, precum și martorii, victimele terorismului și ale crimei organizate, indiferent de vârsta sau sexul lor, atunci când există un agresor identificat”.
De asemenea, se arată că amendamentele propuse vizează îmbunătățirea textului propus prin „asigurarea continuității protecției juridice” și prin „limitarea motivelor de refuz al recunoașterii sau de respingere a unui ordin european de protecție”.
III.
Temeiul juridic propus
Temeiul juridic propus în propunerea de directivă este articolul 82 alineatul (1) litera (d) din TFUE.
Comisiile competente propun adăugarea la temeiul juridic a literei (a) a aceluiași articol.
Articolul 82 din TFUE
Subliniere introdusă.
(ex-articolul 31 TUE)
1.
Cooperarea judiciară în materie penală în cadrul Uniunii se întemeiază pe principiul recunoașterii reciproce a hotărârilor judecătorești și a deciziilor judiciare și include apropierea actelor cu putere de lege și a normelor administrative ale statelor membre în domeniile prevăzute la alineatul (2) și la articolul 83.
Parlamentul European și Consiliul, hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, adoptă măsurile privind:
(a) instituirea unor norme și proceduri care să asigure recunoașterea, în întreaga Uniune, a tuturor categoriilor de hotărâri judecătorești și decizii judiciare;
(b) prevenirea și soluționarea conflictelor de competență între statele membre;
(c) sprijinirea formării profesionale a magistraților și a personalului din justiție;
(d) facilitarea cooperării dintre autoritățile judiciare sau echivalente ale statelor membre în materie de urmărire penală și executare a deciziilor.
2. ...
3. ...
IV.
Analiza obiectivului și a conținutului
După cum a confirmat Curtea de Justiție
Hotărârea din 3 septembrie 2009 pronunțată în cauza C-166/07, Parlamentul/Consiliul, neraportată încă în Culegere. , alegerea temeiului juridic pentru o măsură a Uniunii trebuie să se bazeze pe factori obiectivi care pot fi supuși controlului juridic, printre care figurează în special scopul și conținutul actului.
Dată fiind sfera de acoperire a întrebării de față, este necesar ca aceasta să fie abordată printr-o analiză a modului în care ar trebui să funcționeze ordinul european de protecție.
Ce este ordinul european de protecție?
Un ordin european de protecție (denumit în continuare „OEP”) înseamnă o decizie judiciară privind o măsură de protecție emisă de un stat membru care are drept obiectiv facilitarea adoptării de către alt stat membru, după caz, a unei măsuri de protecție în temeiul propriei sale legislații naționale, în vederea garantării vieții, a integrității fizice și psihice, a libertății sau integrității sexuale a unei persoane
Articolul 1 al directivei propuse. .
Prin urmare, un OEP poate f emis numai în cazul în care statul emitent a emis deja o măsură de protecție.
O măsură de protecție înseamnă o decizie adoptată de o autoritate competentă a unui stat membru prin care se impun unei persoane care reprezintă un pericol una sau mai multe obligații sau interdicții, astfel cum se prevede la articolul 2 alineatul (2), cu condiția ca nerespectarea acestor obligații sau interdicții să constituie o infracțiune în temeiul legislației statului membru în cauză sau să facă altfel obiectul unei pedepse privative de libertate în statul membru respectiv.
Interdicțiile și obligațiile prevăzute la articolul 2 alineatul (2) sunt după cum urmează:
(a) obligația de a nu se deplasa în anumite localități, locuri sau zone definite în care își are reședința persoana protejată sau pe care aceasta le vizitează;
(b) obligația de a rămâne într-un anumit loc, după caz, în anumite intervale de timp;
(c) obligația prin care se restricționează părăsirea teritoriului statului emitent;
(d) obligația de a evita contactul cu persoana protejată; sau
(e) interdicția de a se apropia de persoana protejată la o distanță mai mică decât cea prevăzută.
Emiterea unui OEP
Un OEP poate fi emis în orice moment, atunci când persoana protejată intenționează să părăsească sau a părăsit deja statul emitent pentru un alt stat membru.
Emiterea unui EPO are loc numai cu condiția adoptării anterioare a unei măsuri de protecție în statul emitent.
Un OEP poate fi emis numai de către o instanță judecătorească sau de către altă autoritate competentă
În conformitate cu articolul 4, statele membre au obligația de a notifica Secretariatului General al Consiliului autoritatea sau autoritățile lor competente care pot emite și recunoaște OEP.
Statele membre pot desemna autorități care nu sunt de natură judiciară ca fiind autoritățile competente cu condiția ca aceste autorități să aibă competența de a lua decizii de natură similară în conformitate cu procedurile și normele de drept intern. a statului emitent la cererea persoanei protejate.
(Persoana protejată poate prezenta cererea către autoritatea competentă a statului de executare, însă autoritatea respectivă va trebui să transmită ulterior această cerere autorității competente a statului emitent).
În cazul în care o persoană protejată intenționează să se deplaseze într-un alt stat membru, autoritățile care adoptă o măsură de protecție în înțelesul directivei au obligația de a informa persoana în cauză cu privire la disponibilitatea unui OEP.
De asemenea acestea au datoria de a sfătui persoana în cauză să solicite un OEP înainte de plecare.
Forma unui OEP
La directiva propusă este anexat un model.
Ordinul european de protecție trebuie să conțină: informații privind identitatea și naționalitatea persoanei protejate
Și, în cazul în care persoana protejată este un minor sau nu dispune de capacitate juridică, a reprezentantului legal al acesteia. ; utilizarea tuturor instrumentelor tehnologice puse la dispoziția persoanei protejate; detalii referitoare la autoritatea competentă a statului emitent; identificarea măsurii de protecție pe baza căreia se adoptă OEP; un rezumat al faptelor și împrejurărilor care au condus la impunerea măsurii de protecție; obligațiile sau interdicțiile impuse, prin măsura de protecție, durata acestora și mențiunea explicită că încălcarea lor reprezintă o infracțiune în temeiul legislației statului membru emitent sau poate fi pedepsită altfel printr-o pedeapsă privativă de libertate; identitatea persoanei care reprezintă un pericol; alte circumstanțe care ar putea avea influență asupra evaluării pericolului și, dacă este cazul, menționarea explicită a faptului că o hotărâre judecătorească, în înțelesul definiției de la articolul 2 din Decizia-cadru 2008/947/JAI a Consiliului, sau o decizie privind măsuri de supraveghere judiciară, în înțelesul definiției de la articolul 4 din Decizia-cadru 2009/829/JAI a Consiliului a fost deja transferată altui stat membru și identificarea autorității competente în ceea ce privește executarea unei astfel de hotărâri sau decizii.
Are statul de executare obligația de a recunoaște un OEP?
În conformitate cu articolul 3, statele membre au obligația de a recunoaște un OEP emis în conformitate cu directiva; trebuie menționat faptul că articolul 3 paragraful al doilea prevede că „directiva nu poate avea drept efect modificarea obligației de respectare a drepturilor fundamentale și a principiilor juridice fundamentale, astfel cum sunt consfințite de articolul 6 din Tratatul privind Uniunea Europeană”.
Cu toate acestea, în conformitate cu articolul 9, un stat membre poate să refuze, motivându-și decizia, să recunoască un OEP.
Motivele acceptate pentru un astfel de refuz sunt după cum urmează:
(a) OEP nu este complet sau nu a fost completat în termenul stabilit de către autoritatea competentă din statul de executare;
(b) nu se respectă cerințele prevăzute la articolul 2 alineatul (2)
A se vedea mai sus. ;
(c) protecția are la bază executarea unei pedepse sau a unei măsuri care face obiectul amnistiei, în conformitate cu legislația statului de executare, și se referă la un act care intră în domeniul său de competență, în conformitate cu legislația respectivă;
(d) persoanei care reprezintă un pericol i-a fost conferită imunitate în temeiul legislației statului de executare, ceea ce face imposibilă adoptarea măsurilor de protecție;
Ce se întâmplă în statul de executare?
În conformitate cu articolul 8 al directivei propuse, autoritatea competentă din statul de executare are următoarele obligații:
(a) recunoaște OEP și ia toate măsurile care ar fi disponibile în temeiul legislației sale naționale în cazuri similare pentru a asigura protecția persoanei protejate (cu excepția cazului în care decide să invoce unul din temeiurile de nerecunoaștere);
(b) informează persoana care reprezintă un pericol cu privire la toate măsurile pe care le adoptă;
(c) ia toate măsurile urgente și provizorii necesare pentru a asigura protecția continuă a persoanei protejate; și
(d) informează neîntârziat autoritatea competentă a statului emitent cu privire la orice încălcare a măsurii de protecție prevăzută în OEP (prin utilizarea unui formular standard).
Autoritatea competentă din statul de executare trebuie să informeze autoritatea competentă din statul emitent și persoana protejată cu privire la măsurile pe care le adoptă.
Măsuri luate în urma emiterii unui OEP
Numai statul emitent poate să reînnoiască, să revizuiască, să retragă sau să modifice măsura de protecție, să emită un mandat de arestare sau să inițieze o nouă procedură penală împotriva persoanei care reprezintă un pericol, adoptând oricare din aceste măsuri în conformitate cu propria legislație (articolul 10)..
Statul de executare poate revoca recunoașterea unui OEP atunci când există dovezi că persoana protejată a părăsit definitiv teritoriul său (articolul 11).
Deciziile adoptate de autoritatea competentă din statul membru de executare în temeiul directivei sunt reglementate de legislația sa națională (articolul 13).
V. Concluzie
Dată fiind natura ordinului european de protecție propus, după cum se reflectă în analiza de mai sus, este întru totul oportun să se adauge la temeiul juridic oferit de articolul 82 alineatul (1) litera (d), care are ca scop facilitarea cooperării dintre autoritățile judiciare naționale sau echivalente în domeniul procedurilor penale și al executării deciziilor, articolul 82 alineatul (1) litera (a), care are ca obiect normele și procedurile de asigurare a recunoașterii „tuturor categoriilor de hotărâri judecătorești și decizii judiciare”.
În concluzie, articolul 82 alineatul (1) litera (d) din TFUE poate constitui temeiul juridic al directivei propuse, însă, pentru a i se conferi acesteia din urmă adevăratul său statut de instrument de recunoaștere a hotărârilor judecătorești, ar trebui să se facă trimitere și la articolul 82, alineatul (1) litera (a) din TFUE.
VI.
Recomandări
Comisia a examinat chestiunea de mai sus în cursul reuniunii sale din 28 octombrie 2010.
În consecință, la reuniunea sa din 28 octombrie 2010, Comisia pentru afaceri juridice a hotărât în unanimitate
La votul final au fost prezenți: Raffaele Baldassarre (președinte interimar), Sebastian Valentin Bodu (vicepreședinte), Eva Lichtenberger (raportoare), Françoise Castex, Marielle Gallo, Lidia Joanna Geringer de Oedenberg, Daniel Hannan, Kurt Lechner, Bernhard Rapkay, Diana Wallis, Cecilia Wikström și Tadeusz Zwiefka să recomande: directiva propusă ar trebui adoptată în temeiul articolului 82 alineatul (1) literele (a) și (d) din TFUE.
Vă asigur, doamnă președintă, domnule președinte, de înalta mea considerație,
Klaus-Heiner Lehne
PROCEDURĂ
Titlu
Ordinul european de protecție
Referin ț e
00002/2010 – C7-0006/2010 – 2010/0802(COD)
Comisia competentă în fond
Data anunțului în plen
LIBE-FEMM (Reuniunile comitetului mixt - Articolul 51)
27.1.2010
Comisia (comisiile) sesizată(e) pentru avizare
Data anunțului în plen
Raportor(i)
Data numirii
Carmen Romero López
2.3.2010
Teresa Jiménez-Becerril Barrio
2.3.2010
Contestarea temeiului juridic
Data avizului JURI
JURI
28.10.2010
Examinare în comisie
3.5.2010
1.6.2010
22.6.2010
2.9.2010
Data adoptării
29.9.2010
25.11.2010
Rezultatul votului final
29.11.2010
Membri titulari prezen ț i la votul final
+:
–:
0:
47
5
Membri suplean ț i prezen ț i la votul final
Jan Philipp Albrecht, Regina Bastos, Emine Bozkurt, Simon Busuttil, Andrea Češková, Carlos Coelho, Marije Cornelissen, Silvia Costa, Tadeusz Cymański, Cornelia Ernst, Edite Estrela, Iratxe García Pérez, Ágnes Hankiss, Anna Hedh, Salvatore Iacolino, Sophia in ‘t Veld, Lívia Járóka, Teresa Jiménez-Becerril Barrio, Philippe Juvin, Juan Fernando López Aguilar, Astrid Lulling, Claude Moraes, Elisabeth Morin-Chartier, Georgios Papanikolaou, Carmen Romero López, Raül Romeva i Rueda, Judith Sargentini, Nicole Sinclaire, Birgit Sippel, Joanna Katarzyna Skrzydlewska, Eva-Britt Svensson, Britta Thomsen, Wim van de Camp, Axel Voss, Renate Weber, Marina Yannakoudakis, Anna Záborská
Examinare în comisie
Izaskun Bilbao Barandica, Ioan Enciu, Ana Gomes, Franziska Keller, Kartika Tamara Liotard, Rovana Plumb, Kyriacos Triantaphyllides, Cecilia Wikström, Glenis Willmott
Membri suplean ț i [articolul 187 alineatul (2)] prezen ț i la votul final
Eider Gardiazábal Rubial, María Irigoyen Pérez, Arlene McCarthy, Judith A. Merkies, Peter Skinner, Jutta Steinruck
