A6-0491/2008
9.12.2008
RAPORT
referitor la transpunerea și aplicarea Directivei nr.
2002/73/CE privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă
(2008/2039(INI))
Comisia pentru drepturile femeii și egalitatea de gen
Raportor:
Teresa Riera Madurell
PE 412.284v02-00
CUPRINS
PROPUNERE DE REZOLUȚIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN......................................3
EXPUNERE DE MOTIVE..........................................................................................................9
AVIZUL COMISIEI PENTRU OCUPAREA FORȚEI DE MUNCĂ ȘI AFACERI SOCIALE 14
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE.....................................................................20
PROPUNERE DE REZOLUȚIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN
referitor la transpunerea și aplicarea Directivei nr.
2002/73/CE privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă
( 2008/2039(INI) )
Parlamentul European,
– având în vedere Acordul interinstituțional din 16 decembrie 2003 privind o mai bună legiferare
JO C 321, 31.12.2003, p.1. , încheiat între Parlament, Consiliu și Comisie,
– având în vedere Directiva 2002/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 septembrie 2002 de modificare a Directivei 76/207/CEE a Consiliului privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă
JO L 269, 5.10.2002, p.
15. ,
– având în vedere articolul 45 din Regulamentul său de procedură,
– având în vedere raportul Comisiei pentru drepturile femeii și egalitatea de gen și avizul Comisiei pentru ocuparea forței de muncă și afaceri sociale ( A6-0491/2008 ),
A. întrucât principiile democrației și statului de drept, principii consacrate prin Tratatul CE, impun ca legislatorul să monitorizeze implementarea legislației adoptate,
B. întrucât sarcina Parlamentului, în calitate de co-legislator în ceea ce privește monitorizarea punerii în aplicare a Directivei 2002/73/CE, este îngreunată de lipsa unor informații complete puse la dispoziție de către Comisie; întrucât, din acest motiv, au fost trimise scrisori comisiilor competente din parlamentele naționale și organismelor de promovare a egalității prin care erau solicitate informații, 27 de adunări parlamentare naționale și 16 organisme de promovare a egalității răspunzând acestor scrisori,
C. întrucât Directiva 2002/73/CE reprezintă un reper important în procesul de realizare a egalității între femei și bărbați și de combatere a discriminării pe criterii de gen în societate în ansamblul său,
D. întrucât o definiție a „hărțuirii sexuale” a fost prezentată pentru prima dată la nivelul UE în Directiva 2002/73/CE, directivă care a definit, de asemenea, discriminarea directă, discriminarea indirectă și hărțuirea, a interzis discriminarea femeilor gravide sau aflate în concediu de maternitate și a prevăzut dreptul de întoarcere la același loc de muncă sau unul echivalent după concediul de maternitate, paternitate sau adopție, în cazul în care aceste drepturi sunt recunoscute de statele membre,
E. întrucât statele membre și-au asumat o serie de obligații la punerea în aplicare a Directivei 2002/73/CE până l a5 octombrie 2005, cum ar fi:
Ø desemnarea unui organism sau a unor organisme cu competențe și în promovarea, analizarea, monitorizarea și sprijinirea tratamentului egal pentru bărbați și femei,
Ø promovarea dialogului social între partenerii sociali, în vederea încurajării tratamentului egal, inclusiv prin monitorizarea practicilor la locul de muncă, al acordurilor colective etc.,
Ø încurajarea dialogului cu ONG-urile relevante, în vederea promovării principiului tratamentului egal,
Ø promovarea planificată și sistematică a tratamentului egal la locul de muncă, de exemplu prin rapoarte privind egalitatea în cadrul întreprinderilor, care să cuprindă informații periodice referitoare la tratamentul egal pentru bărbați și femei,
Ø măsuri eficiente care să asigure sancțiuni reale pentru încălcări ale directivei și care, cu excepția unor cazuri izolate, să nu impună restricții prin stabilirea a priori a unei limite superioare în ceea ce privește compensarea victimelor,
Ø garantarea faptului că persoanele care acordă sprijin victimelor discriminării de gen și ale hărțuirii beneficiază de aceeași protecție împotriva tratamentului advers,
Ø trimiterea unor rapoarte Comisiei, o dată la patru ani, referitoare la măsurile luate în vederea asigurării unor avantaje specifice pentru genul sub-reprezentat în activitățile profesionale, precum și la punerea în aplicare a acestor măsuri,
Ø garantarea faptului că acele dispoziții din contracte sau acorduri care încalcă prevederile directivei sunt modificate sau declarate nule și neavenite,
F. întrucât o punere în aplicare lentă sau inadecvată a Directivei 2002/73/CE riscă să pună în pericol realizarea Strategiei de la Lisabona și dezvoltarea potențialului deplin al capacităților sociale și economice a UE,
G. întrucât multe state membre s-au confruntat cu dificultăți în transpunerea Directivei 2002/73/CE, în special pentru introducerea în propria legislație a măsurilor necesare și specifice pentru îmbunătățirea egalității de gen și reducerea discriminării privind obținerea unui loc de muncă, formarea și promovarea profesională, precum și condițiile de muncă.
H. întrucât indicatorii arată că, în anii ulteriori intrării în vigoare a noii legislații îmbunătățite privind egalitatea de tratament, nu s-au semnalat efecte demne de menționat în privința capacității femeilor de a obține un loc de muncă și de a promova,
I. întrucât, în multe state membre, integrarea principiului egalității de gen în deciziile administrative și politice este imposibilă din cauza lipsei cunoștințelor și a sensibilizării față de această abordare,
J. întrucât, în ceea ce privește celelalte aspecte sociale și politice, discriminarea de gen este agravată de diferențele persistente de remunerare între femei și bărbați, în special între așa-numitele sectoare economice masculine și feminine,
K. întrucât independența economică a femeilor este fundamentală pentru emanciparea acestora și că încadrarea în muncă cu drepturi reprezintă, prin urmare, o garanție a dezvoltării personale și a integrării sociale a acestora,
1. solicită Comisiei să monitorizeze cu atenție transpunerea Directivei 2002/73/CE și conformitatea cu legislația adoptată în urma transpunerii și să exercite în continuare presiuni asupra statelor membre; subliniază necesitatea disponibilizării unor resurse adecvate pentru îndeplinirea acestor obiective;
2. reamintește punctul 34 din Acordul interinstituțional privind o mai bună legiferare și în special angajamentul Consiliului de a încuraja statele membre să elaboreze și să difuzeze tabelele care ilustrează corespondența dintre directive și măsurile de transpunere pe plan național; consideră că disponibilitatea unor tabele de corespondențe ar ușura sarcina Comisiei în monitorizarea transpunerii Directivei 2002/73/CE;
3. observă că o cooperare strânsă între comisiile competente din parlamentele naționale și Parlamentul European având ca obiect procesul de monitorizare a transpunerii și implementării legislației referitoare la egalitatea de gen ar aduce egalitatea de gen mai aproape de decidenții politici și de cetățeni;
4. își exprimă aprecierea față de numărul mare de răspunsuri detaliate primite pe parcursul unei perioade scurte de timp din partea parlamentelor naționale și a organismelor de promovare a egalității, referitoare la procesul de punere în aplicare și problemele conexe acestuia;
5. regretă faptul că raportul Comisiei adresat Parlamentului European și Consiliului, ce urmează să se bazeze pe informațiile comunicate de statele membre până la sfârșitul anului 2005, nu este încă disponibil;
6. regretă profund faptul că legislațiile mai multor state membre nu preiau într-o măsură suficient de clară și explicită definițiile discriminării directe și indirecte, a hărțuirii și a hărțuirii sexuale;
7. este îngrijorat de faptul că, în mai multe state membre, domeniul de aplicare al tipurilor de discriminări interzise nu este suficient de cuprinzător astfel încât să se conformeze Directivei 2002/73/CE; reamintește faptul că tipurile de discriminări interzise afectează atât sectorul privat, cât și pe cel public;
8. regretă faptul că unele legislații naționale contravin principiului sancțiunilor eficiente, proporționate și disuasive, stabilind limite pentru compensarea sau reparațiile aduse victimelor discriminării;
9. atrage atenția asupra faptului că un tratament mai puțin favorabil acordat unei femei gravide sau aflată în concediu de maternitate constituie o discriminare; regretă faptul că unele state membre nu au recunoscut într-o manieră explicită dreptul de întoarcere la același loc de muncă sau la unul echivalent după concediul de maternitate;
10. solicită statelor membre să garanteze faptul că toate dispozițiile Directivei 2002/73/CE sunt transpuse în întregime, în mod corect și eficient și puse în aplicare în mod adecvat,
11. menționează faptul că tratamentul egal nu se aplică tuturor sistemelor de asigurări sociale; solicită statelor membre și Comisiei să se asigure că mai ales sistemele de pensii ocupaționale nu discriminează femeile și că nu se consolidează atitudinile curente prin care femeile sunt dezavantajate în termeni de beneficii și contribuții;
12. salută eforturile depuse de acele state membre care au extins sau consolidat cerințele Directivei 2002/73/CE, în special acele inițiative care au introdus protecția împotriva discriminării în sectoare noi ale societății;
13. solicită statelor membre să ia măsuri în vederea încurajării angajatorilor să promoveze condiții de muncă menite să prevină hărțuirea sexuală și hărțuirea pe criterii de gen și să instituie proceduri specifice pentru a preveni asemenea comportamente;
14. solicită statelor membre să dezvolte capacitățile necesare și să asigure resursele adecvate pentru organismele de promovare a egalității de tratament și de șanse ale bărbaților și femeilor, prevăzute în Directiva 2002/73/CE și reamintește cerința directivei privind garantarea independenței acestor organisme;
15. ia act de diferitele abordări privind punerea în aplicare a articolului 8a din Directiva 2002/73/CE, care subliniază necesitatea cooperării și schimbului de bune practici între statele membre; consideră că atât rețeaua Comisiei de organisme naționale pentru egalitatea de gen, cât și Equinet reprezintă instrumente importante pentru consolidarea unei astfel de cooperări și promovarea unei puneri în aplicare uniforme a legislației comunitare în domeniul tratamentului egal între femei și bărbați;
16. salută intenția Comisiei de a elabora, în 2009, un studiu privind organizarea organismelor de promovare a egalității; invită Comisia și statele membre să aprecieze măsura în care cetățenii UE cunosc serviciile oferite de organismele de promovare a egalității și să lanseze campanii de informare, astfel încât aceste organisme să devină mai bine cunoscute;
17. atrage atenția asupra nivelului deficient de cunoaștere a drepturilor prevăzute în Directiva 2002/73/CE în rândul femeilor, după cum rezultă din numărul redus de proceduri și plângeri depuse, referitoare la egalitatea de gen; solicită statelor membre, uniunilor sindicale, angajatorilor și ONG-urilor să își intensifice eforturile de informare a femeilor cu privire la posibilitățile pe care victimele discriminării le au în cadrul legislației naționale în vigoare din 2005;
18. ia act de încrederea limitată pe care victimele discriminării o au în protecția juridică; solicită statelor membre să garanteze faptul că asistența pusă la dispoziție este independentă și gratuită, să consolideze garanțiile oferite victimelor discriminării și să asigure protecție juridică persoanelor care apără în instanță sau depun mărturie în favoarea unei persoane protejate prin Directiva 2002/73/CE;
19. solicită Comisiei să verifice dacă statele membre garantează victimelor, asociațiilor și organizațiilor care au un interes legitim în temeiul Directivei 2002/73/CE, că nu sunt împiedicate prin bariere juridice sau alte bariere, precum termenele excesiv de scurte, să inițieze proceduri legale privind încălcarea egalității de drepturi și a normelor de protecție împotriva discriminării sau, în cazul victimelor, să revendice, în cadrul altor proceduri administrative, exercitarea pe deplin a drepturilor de care beneficiază în temeiul Directivei 2002/73/CE;
20. recunoaște efectele pozitive asupra prevenirii și evaluării existenței unor practici discriminatorii care pot rezulta în urma unei cooperări strânse între organismele de promovare a egalității și inspectorii muncii; solicită statelor membre să insiste asupra formării inspectorilor muncii în lumina noilor responsabilități dobândite în urma transpunerii Directivei 2002/73/CE, precum și asupra noilor instrumente create, cum ar fi transferarea sarcinii probării faptelor;
21. subliniază rolul foarte important pe care îl au ONG-urile în acordarea de asistență victimelor discriminării; solicită autorităților publice să identifice resursele pentru proiectele de mediere și asistență, care au o desfășurare mai complexă decât campaniile de diseminare;
22. subliniază relevanța unor indicatori cantitativi și calitativi fiabili, comparabili și disponibili, precum și a unor statistici elaborate din perspectiva genului, pentru a asigura punerea în aplicare și rezultatele ce derivă din directivă; solicită organismelor de promovare a egalității să își intensifice eforturile pentru elaborarea unor studii și publicarea unor rapoarte independente, precum și a unor recomandări referitoare la orice aspect legat de discriminare; reamintește rolul Institutului European pentru Egalitatea de Gen, însărcinat cu colectarea și analizarea informațiilor privind egalitatea de gen, conștientizarea cetățenilor UE cu privire la egalitatea de gen și dezvoltarea unor instrumente metodologice în sprijinul integrării perspectivei de gen;
23. subliniază necesitatea încurajării dialogului social între partenerii sociali în vederea aplicării principiului tratamentului egal, prin intermediul monitorizării practicilor la locul de muncă, a acordurilor colective, a codurilor de conduită, a cercetării și a schimbului de experiență și de bune practici;
24. invită statele membre să introducă în legislațiile naționale cerința adresată întreprinderilor de a elabora și implementa planuri anuale la nivelul companiei de promovare a egalității și a drepturilor femeilor și bărbaților care au în îngrijire membrii de familie și să asigure o reprezentare echilibrată din perspectiva genului în structurile de conducere ale acestora;
25. invită statele membre să încurajeze angajatorii să furnizeze angajaților și reprezentanților acestora informații periodice referitoare la probleme legate de respectare a principiului egalității de tratament a femeilor și bărbaților;
26. invită statele membre să încurajeze angajatorii să furnizeze angajaților și reprezentanților acestora informații periodice referitoare la probleme legate de gen și a drepturilor lor de concediu;
27. insistă asupra necesității dezvoltării unor mecanisme la nivel național, menite să monitorizeze punerea în aplicare a principiului remunerării egale și a reluării activității profesionale după concediul de maternitate, paternitate sau de îngrijire a unor membri de familie dependenți;
28. subliniază că există în continuare diferențe de salarizare, femeile câștigând salarii care sunt în medie cu 15% mai mici decât cele ale bărbaților, că acest decalaj a fost redus doar cu 1% între 2000 și 2006 și că procentul femeilor în funcții de conducere este de departe încă mult mai scăzut decât cel al bărbaților; insistă asupra necesității dezvoltării unor mecanisme la nivel național, menite să monitorizeze punerea în aplicare a principiului remunerării egale și solicită Comisiei să-și reînnoiască planificarea măsurilor de sprijin în acest scop, cu respectarea corespunzătoare a principiului subsidiarității;
29 . insistă asupra necesității de a încuraja inițiativele care contribuie la instituirea și punerea în aplicare în întreprinderi a unor măsuri pozitive și a unor politici de resurse umane care promovează egalitatea de gen și invită statele membre să introducă în legislațiile naționale cerința adresată întreprinderilor de a elabora și implementa planuri anuale la nivelul companiei de promovare a egalității și să asigure o reprezentare echilibrată din perspectiva genului în structurile de conducere ale acestora;
30. reamintește statelor membre importanța implementării active a integrării perspectivei de gen și a preocupării de a concilia viața de familie cu viața profesională în elaborarea și punerea în aplicare a legislației;
31. subliniază necesitatea de a combate obstacolele specifice cu care se confruntă femeile și fetele cu handicap și părinții care au copii cu handicap în ceea ce privește accesul egal la educație și la piața muncii, precum și necesitatea adaptării măsurilor pentru a integra dimensiunea de gen în toate politicile și, de asemenea, în funcție de nevoile specifice unor astfel de grupuri;
32. subliniază necesitatea de a garanta o mai mare flexibilitate în ceea ce privește concediul parental, în special pentru părinții copiilor cu handicap;
33. solicită statelor membre să ia măsuri specifice pentru a înlătura discriminările împotriva fetelor și a femeilor tinere în tranziția de pe băncile școlii spre formarea profesională și de la formarea profesională spre viața profesională, precum și pe durata reintegrării pe piața forței de muncă la sfârșitul concediului pentru îngrijirea copiilor sau a rudelor; subliniază necesitatea de a avea servicii publice de creșe și grădinițe și servicii de asistență pentru persoanele în vârstă; reamintește statelor membre angajamentul pe care și l-au asumat în privința acestor aspecte cu ocazia reuniunii la nivel înalt de la Barcelona din 2002;
34. solicită Comisiei să verifice în ce măsură statele membre au valorificat posibilitățile oferite de a lua măsuri pozitive specifice, atunci când dezavantajele cu care se confruntă femeile în cariera profesională sunt deosebit de grave și evidente; solicită Comisiei să prezinte un raport pe această temă;
35. încredințează Președintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluție Consiliului, Comisiei, parlamentelor naționale, precum și organismelor naționale de promovare a egalității.
EXPUNERE DE MOTIVE
Egalitatea de gen este un drept fundamental ce se bucură de un statut privilegiat în legislația UE; totuși, după cum arată diferența de 28,4 puncte procentuale dintre rata ocupării forței de muncă a bărbaților comparativ cu cea a femeilor, din statistica aferentă situației celor 27 de state membre din anul 2007
http://ec.europa.eu/employment_social/employment_strategy/pdf/2008compendium_en.pdf , inegalitatea de gen pe piața muncii reprezintă încă o problemă structurală care trebuie să fie abordată.
Acest demers este de o importanță crucială nu doar din motivul evident că egalitatea este un drept fundamental, ci și deoarece Consiliul European de la Lisabona din martie 2000 a stabilit pentru Uniunea Europeană obiectivul de a ridica rata de ocupare a forței de muncă a femeilor până la peste 60% până în anul 2010.
Mai mult, precum arată diferențele de salarizare, inegalitatea de gen trebuie să fie eliminată nu doar din perspectiva ratei de ocupare a forței de muncă, ci și din perspectiva calității locului de muncă.
În raportul pe anul 2008 cu privire la Diferența globală de salarizare între femei și bărbați, realizat de Confederația Internațională a Sindicatelor, s-a constatat că, în cazul femeilor, educația superioară nu reduce neapărat diferențele de salarizare, iar în unele cazuri aceste diferențe chiar cresc o dată cu nivelul educației.
Prin adoptarea directivei 2002/73/CE din 23 septembrie 2002 de modificare a Directivei 76/207/CEE a Consiliului, Parlamentul European și Consiliul au pus la dispoziția statelor membre un instrument eficace de consolidare a legislației naționale privitoare la egalitatea de tratament între femei și bărbați pe piața muncii.
Totuși, implementarea lentă sau nesatisfăcătoare din punct de vedere calitativ a acestei directive riscă să pună în pericol îndeplinirea Strategiei de la Lisabona și posibilitatea de a dezvolta pe deplin întregul potențial social și economic al UE.
Conformitate – starea de fapt
Procedurile de încălcare a obligației de comunicare a măsurilor
La expirarea termenului-limită de transpunere a directivei (5 octombrie 2005), nouă state membre nu comunicaseră măsurile de transpunere a directivei.
Drept urmare, Comisia a declanșat procedurile privind încălcarea dreptului comunitar împotriva tuturor acelor state membre, ceea ce a dus la două proceduri de încălcare a obligației de comunicare a măsurilor împotriva Belgiei și Luxemburgului.
Proceduri în caz de neconformitate
Datorită noutății și complexității dispozițiilor directivei, Comisia a detectat un mare număr de probleme în transpunerea acesteia.
Astfel, în prima jumătate a anului 2007 au fost transmise scrisori de atenționare către 22 de state membre.
Din cele 23 de legislații a căror conformitate este monitorizată, Spania este singurul stat membru căruia nu i s-a transmis scrisoare de atenționare.
Totuși, aceasta nu înseamnă că toate cele 22 de state membre au probleme serioase de neconformitate.
Experiența arată că multe din obiecțiile ridicate de Comisie în procedurile privind încălcarea dreptului comunitar se rezolvă în urma scrisorii de atenționare și mai ales în urma avizului motivat.
Conform Comisiei, toate statele membre au răspuns la scrisorile de atenționare, iar Comisia se află în stadiul final de examinare a răspunsurilor.
Comisia FEMM a fost informată că Estonia și Finlanda au primit deja avizul motivat și se preconizează că până la sfârșitul lui 2008 Comisia va fi luat o decizie privind evoluția celorlalte proceduri declanșate, adică prezentarea avizelor motivate sau închiderea cazurilor.
Litigii
Curtea de Justiție a constatat recent că Belgia și Luxemburg încalcă obligația de comunicare, deși între timp Luxemburg a transpus directiva.
Pe 27 mai 2008, în cadrul reuniunii Comisiei FEMM a avut loc un schimb de opinii referitor la acest dosar, iar Comisia a informat că primul raport privind transpunerea acestei directive va apărea în prima jumătate a anului 2009, o dată ce se vor fi analizat rezultatele procedurilor privind încălcarea dreptului comunitar.
Definiții
În 15 state membre definițiile au fost transpuse incorect, din diverse motive.
Numeroase state membre au ales o definiție generală a discriminării, fără a menționa discriminarea pe criterii de gen, însă utilizarea unor termeni generali poate crea efecte contrare spiritului directivei, deoarece discriminarea de gen nu se regăsește în nicio referire la sarcină (maternitate) și nicio cerere de statistică judiciară diferențiată.
Cealaltă problemă cu frecvența cea mai mare în transpunerea prezentei directive este lipsa de referire la definiția „hărțuirii sexuale” sau asimilarea acestui termen definiției generale a hărțuirii, ceea ce face ca protejarea victimelor hărțuirii sexuale să devină mai dificilă, în special în ce privește probatoriul.
O altă problemă frecventă este omiterea definiției discriminării indirecte, în pofida faptului că, în prezent, aceasta este probabil cea mai insidioasă formă de discriminare.
Precum s-a menționat mai sus, predomină salarizarea diferențiată în funcție de gen, ceea ce face ca bărbații și femeile care prestează aceeași muncă să fie încadrați în categorii diferite, sau ca sectoarele cu un număr mare de angajate să coincidă frecvent cu sectoarele prost plătite.
Pe de altă parte, unele state membre au extins sau au consolidat definițiile, adăugând, de exemplu, referințe explicite la „identitatea sau exprimarea transsexuală” ori categorizând discriminarea în domeniul parental drept o formă de discriminare pe criterii de gen.
Domeniu de aplicare
Domeniul de aplicare a directivei nu s-a respectat în 18 state membre; cea mai comună inadvertență fiind lipsa de acoperire a activităților independente și afilierea și implicarea în asociații ale angajaților sau patronatului.
Totuși, în unele state membre, domeniul de aplicare a fost extins față de textul directivei, ajungând să cuprindă și următoarele:
- securitate și asistență socială, servicii de sănătate, educație, schimbul de bunuri și servicii;
- nu doar persoane fizice, ci și grupuri, persoane juridice și organizații;
- nu doar salariul, ci și alte beneficii acordate de angajator drept remunerație;
- angajații care lucrează în organizații naționale din afara statelor membre.
În Ungaria, protecția acordată femeilor însărcinate se acordă și celor care iau parte la programe de inseminare artificială.
Organismele naționale de promovare a egalității
Articolul 8a din directivă impune desemnarea unui organism de promovare a egalității; cu două excepții, toate răspunsurile transmise Comisiei FEMM de organismele de promovare a egalității din statele membre și de parlamentele naționale au confirmat existența acestui organism.
Totuși, Comisia a remarcat că 16 state membre nu aplicaseră corect prevederile, deoarece organismele de promovare a egalității existente nu aveau toate atribuțiile prevăzute în directivă sau deoarece Comisia se îndoia de capacitatea organismului respectiv de a-și îndeplini sarcinile independent.
Experiența și comparațiile arată că există diferențe semnificative în ce privește modul de funcționare a acestor organisme, temeiul lor, supervizarea, personalul, resursele financiare etc., deși majoritatea răspunsurilor indică o tendință către organisme de promovare a egalității orizontale, însărcinate cu misiunea de a combate toate tipurile de discriminare.
În ce privește resursele umane și financiare, există diferențe semnificative între statele membre.
Două răspunsuri foarte asemănătoare primite de Comisia FEMM din partea organismelor de promovare a egalității ilustrează problema: din cauza lipsei de resurse, problemele de discriminare nu pot fi abordate suficient de repede, fiindcă devine foarte dificil de desfășurat o anchetă corespunzătoare; nu este întotdeauna posibilă nici acordarea de asistență juridică în instanță persoanelor care se consideră victime ale discriminării, deși legea prevede acest lucru; de asemenea, lipsa de resurse îngreunează monitorizarea planurilor de egalitate, fiind posibile doar sondaje la scară redusă organizate la inițiativa organismului de promovare a egalității.
Organigramă și atribuții
În timp ce unele state membre au înființat organisme noi de promovare a egalității, multe din ele au extins și au stabilit mai clar atribuțiile unor organisme existente.
Există trei modele principale: state membre care aplică sistemul bazat pe drept cutumiar, state membre cu sistemul ombudsman și statele membre care urmează tradiția dreptului roman.
În sistemele bazate pe dreptul cutumiar, organismul de promovare a egalității poate să desfășoare anchete și să joace un rol în soluționarea alternativă a litigiilor, pe când ombudsmanul însărcinat cu combaterea discriminării poate să ia parte la acțiunea în justiție.
În sistemele bazate pe tradiția dreptului roman, dreptul de a participa la acțiuni în justiție de natură civilă, socială și administrativă le revine, în general, persoanelor fizice și juridice, iar ancheta este de competența inspectorilor muncii.
Puterile acordate organismului de promovare a egalității diferă semnificativ de la un stat membru la altul și includ simpla asistență extra-juridică, atribuții de mediere, dreptul de a ancheta din oficiu și dreptul de intervenție în instanță.
De regulă, deciziile și recomandările pe care le formulează nu au obligativitate juridică, deși majoritatea organismelor de promovare a egalității recunosc că aceste decizii comportă o puternică obligație morală și sunt de obicei respectate de instanțe și/sau angajatori.
Ombudsmanul din Cipru este singurul organism responsabil de aspecte referitoare la promovarea egalității și la discriminare învestit cu puterea de a impune sancțiuni și de a pronunța decizii cu titlu executoriu.
Un alt exemplu este Comisia pentru Egalitate de Tratament din Țările de Jos, care este un organism cvasi-judiciar (cu atribuții de anchetă independentă, audiere și verdict) ce funcționează separat de sistemul judiciar.
Totuși, executarea unui verdict și acordarea de daune-interese în urma unei decizii pronunțate de Comisie se pot realiza numai prin intermediul instanței.
Unele organisme de promovare a egalității cooperează îndeaproape cu inspectorii muncii.
De exemplu, Agenția de Egalitate din Portugalia inspectează locurile de muncă sau solicită informații Inspectoratului General de Muncă spre a determina existența practicilor discriminatorii.
Rolul angajatorilor
Directiva îi încurajează pe angajatori să promoveze de o manieră planificată și sistematică egalitatea de tratament între femei și bărbați la locul de muncă.
În Țările de Jos, companiile cu mai mult de 30 de angajați sunt obligate să elaboreze planuri de egalitate la nivel de companie, iar în Spania, aceste planuri sunt obligatorii pentru companiile cu peste 250 de angajați sau dacă așa prevede contractul colectiv de muncă.
Pe de altă parte, legea estonă privind egalitatea de gen le impune angajatorilor să colecteze date statistice privind ocuparea forței de muncă defalcate în funcție de gen.
Rolul societății civile
Din răspunsuri reiese că femeile ezită să-și revendice drepturile, iar organismele de promovare a egalității concordă în opinia că lipsa de reclamații depuse indică o încredere limitată în mecanismul de protecție.
Precum recunoaște ombudsmanul elen, lipsa de contact între mecanismele instituționale și victimele discriminării poate fi remediată numai de acele organizații sociale care lucrează la fața locului.
Este importantă adoptarea unor inițiative de consolidare a participării societății civile, mai ales la nivel regional și local, dincolo de campaniile generale de informare și sensibilizare a opiniei publice, care de regulă absorb majoritatea fondurilor organizațiilor neguvernamentale.
Asociațiilor ar trebui să li se dea mijloacele de a acorda asistență independentă victimelor discriminării și ar trebui să aibă dreptul de a acționa în instanță, conform celor prezentate în articolul 6.3 din directivă.
Concret, există câteva site-uri web întreținute de organizații neguvernamentale, care oferă consiliere cu privire la discriminare, iar în unele state membre victimele discriminării pot fi reprezentate de organizații neguvernamentale.
Promovarea egalității de gen
Legislațiile naționale nu contribuie cu mult la aspectele mai generale care țin de promovarea egalității de tratament, cum ar fi măsurile de prevenție ori strategiile sistematice împotriva discriminării.
Rapoartele periodice ale Comisiei cu privire la egalitatea dintre femei și bărbați reiterează în fiecare an necesitatea de a consolida implementarea perspectivei de gen, iar noul Minister al Egalității recent înființat în Spania reflectă efortul de integrare a acestui concept, însă statele membre și-au luat puține angajamente reale la nivel politic și instituțional pentru a pune în practică strategiile destinate integrării perspectivei de gen.
Articolul 8b, alineatele (1) și (2) din directivă încurajează statele membre să promoveze dialogul social între partenerii sociali; în vreme ce unele state membre semnalează rolul sindicatelor în elaborarea unui model de contract sindical care să conțină prevederi legate de egalitatea de gen; unii parteneri sociali semnalează o lipsă generală de informații, ceea ce afectează, de exemplu, încorporarea clauzelor referitoare la discriminarea indirectă.
De asemenea, statele membre confirmă cooperarea strânsă a guvernelor cu partenerii sociali în elaborarea legislației menite să transpună directiva.
26.6.2008
AVIZUL COMISIEI PENTRU OCUPAREA FORȚEI DE MUNCĂ ȘI AFACERI SOCIALE
destinat Comisiei pentru drepturile femeii și egalitatea de gen
privind transpunerea și aplicarea Directivei nr.
2002/73/CE privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă
( 2008/2039(INI) )
Raportoare pentru aviz: Ilda Figueiredo
SUGESTII
Comisia pentru ocuparea forței de muncă și afaceri sociale recomandă Comisiei pentru drepturile femeii și egalitatea de gen, competentă în fond, includerea următoarelor sugestii în propunerea de rezoluție ce urmează a fi adoptată:
A. întrucât multe state membre s-au confruntat cu dificultăți în transpunerea Directivei 2002/73/CE, în special pentru introducerea în propria legislație a măsurilor necesare și specifice pentru îmbunătățirea egalității de gen și reducerea discriminării privind obținerea unui loc de muncă, formarea și promovarea profesională, precum și condițiile de muncă.
B. întrucât indicatorii arată că, în anii ulteriori intrării în vigoare a noii legislații îmbunătățite privind egalitatea de tratament, nu s-au semnalat efecte demne de menționat în privința capacității femeilor de a obține un loc de muncă și de a promova,
C. întrucât, în multe state membre, integrarea principiului egalității de gen în deciziile administrative și politice este imposibilă din cauza lipsei cunoștințelor și a sensibilizării față de această abordare,
D. întrucât, în fiecare stat membru a fost creat cel puțin un organism responsabil cu promovarea, analiza, monitorizarea și încurajarea egalității de gen,
E. întrucât, în ceea ce privește celelalte aspecte sociale și politice, discriminarea de gen este agravată de diferențele persistente de remunerare între femei și bărbați, în special între așa-numitele sectoare economice masculine și feminine,
1. deplânge faptul că, în pofida anumitor progrese realizate cu privire la accesul la încadrarea în muncă și la piața muncii, precum și la condițiile de încadrare în muncă, femeile continuă să fie discriminate și consideră, prin urmare, că, în ceea ce privește discriminarea indirectă, este de asemenea indispensabilă transpunerea integrală și punerea în aplicare a Directivei 2002/73/CE în toate statele membre, atât în legislația națională; subliniază că punerea în aplicare nu trebuie să fie însoțită de o scădere a nivelului actual de protecție a femeilor;
2. subliniază necesitatea de a combate obstacolele specifice cu care se confruntă femeile și fetele cu handicap și părinții care au copii cu handicap în ceea ce privește accesul egal la educație și la piața muncii, precum și necesitatea adaptării măsurilor pentru a integra dimensiunea de gen în toate politicile și, de asemenea, în funcție de nevoile specifice unor astfel de grupuri.
3. consideră îngrijorător faptul că situația încadrării în muncă la femei continuă să prezinte rate mai ridicate ale șomajului, forme de muncă mai precare, salarii mai mici, risc mai mare de sărăcie și de producere a unor accidente de muncă, dificultăți mai mari de promovare în carieră, care se agravează în cazul femeilor cu handicap și/sau având statutul de imigrant;
4. subliniază că, deși diferența dintre ratele de încadrare în muncă la femei și la bărbați a cunoscut o ușoară scădere, aceasta a continuat să rămână la nivelul de peste 14% în 2006, iar situația încadrării în muncă a femeilor este mai precară, crescând numărul celor care lucrează pe baza unor contracte cu timp parțial și a unor contracte temporare;
5. subliniază că există în continuare diferențe de salarizare, femeile câștigând salarii care sunt în medie cu 15% mai mici decât cele ale bărbaților, că acest decalaj a fost redus doar cu 1% între 2000 și 2006 și că procentul femeilor în funcții de conducere este de departe încă mult mai scăzut decât cel al bărbaților;
6. îndeamnă statele membre să își intensifice eforturile în lupta împotriva discriminării de gen, în special în ceea ce privește egalitatea de remunerare și încadrarea sau reîncadrarea în muncă, acestea fiind o problemă de o importanță deosebită și solicită Comisiei să-și reînnoiască planificarea măsurilor de sprijin în acest scop, cu respectarea corespunzătoare a principiului subsidiarității;
7. subliniază că independența economică a femeilor este fundamentală pentru emanciparea acestora și că încadrarea în muncă cu drepturi reprezintă, prin urmare, o garanție a dezvoltării personale și a integrării sociale a acestora;
8. solicită Comisiei și statelor membre să evalueze activitățile organismelor naționale pentru egalitatea de gen, să propună măsuri de consolidare a rolului acestora și să îmbunătățească eficacitatea acestora în aplicarea legislației relevante;
9. îndeamnă organismele de promovare a egalității de tratament menționate în Directiva 2002/73/CE să garanteze independența asistenței acordate victimelor discriminării și a acțiunilor de investigare și de sprijin pe care le oferă; solicită, de asemenea, statelor membre să garanteze finanțarea echitabilă a structurilor și activităților acestora;
10. solicită Comisiei să verifice dacă femeile sunt informate în mod corespunzător în legătură cu drepturile pe care le au în temeiul Directivei 2002/73/CE, dacă li se asigură accesul ușor și neîngrădit la un birou al ombudsmanului care să le sprijine în exercitarea drepturilor pe care le au și dacă statele membre, dincolo de transpunerea legislației comunitare, iau măsuri suplimentare de protecție a femeilor împotriva discriminării la încadrarea în muncă și la formarea profesională și de dezvoltare ulterioară a această protecții prin măsuri preventive precise;
11. solicită Comisiei să verifice dacă autoritățile pentru protecția victimelor de tip ombudsman din statele membre dispun de suficiente fonduri și personal care să le permită să-și îndeplinească în totalitate sarcinile în conformitate cu articolul 8a din Directiva nr.
2002/73/CEE privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și la promovarea profesională, precum și condițiile de muncă, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2002/73/CE;
12. solicită Comisiei să verifice dacă statele membre garantează victimelor, asociațiilor și organizațiilor care au un interes legitim în temeiul Directivei 2002/73/CE, că nu sunt împiedicate prin bariere juridice sau alte bariere, precum termenele excesiv de scurte, să inițieze proceduri legale privind încălcarea egalității de drepturi și a normelor de protecție împotriva discriminării sau, în cazul victimelor, să revendice, în cadrul altor proceduri administrative, exercitarea pe deplin a drepturilor de care beneficiază în temeiul Directivei 2002/73/CE;
13. solicită Comisiei, statelor membre, organizațiilor sindicale, angajatorilor și tuturor actorilor guvernamentali și neguvernamentali să își intensifice activitățile comune care vizează creșterea gradului de conștientizare cu privire la garanțiile legale existente și aplicarea corectă și eficientă a legislației referitoare la egalitatea de tratament și să amelioreze informarea cu privire la căile de atac în caz de discriminare;
14. insistă asupra necesității adoptării unor măsuri urgente pentru aplicarea integrală și eficientă a dispozițiilor Directivei 2002/73/CE pentru a combate discriminările; îndeamnă statele membre să acorde o mai mare importanță negocierilor colective, în funcție de tradițiile proprii fiecăruia, să recunoască în mai mare măsură demnitatea celui care muncește, să supravegheze într-un mod mai strict condițiilor de muncă, de igienă și de siguranță și să pună capăt discriminării salariale directe și indirecte.
15. subliniază importanța negocierilor și a contractele colective de muncă pentru combaterea discriminării împotriva femeilor, nu în ultimul rând, în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, salariile, condițiile de muncă, promovarea în carieră și formarea profesională; subliniază că norma o constituie în continuare contractele cu durată nedeterminată;
16. subliniază necesitatea unor politici și obiective specifice care să vizeze realizarea unei reale egalități între femei și bărbați (salariu egal, concediu parental, acces la locuri de muncă de calitate superioară și protejate de drepturi, acces egal la învățarea continuă, reprezentare egală în procesul decizional și eliminarea violenței bazate pe gen la locul de muncă) și a unei organizări a muncii și a timpului de lucru astfel încât să se obțină condiții mai bune pentru concilierea activității profesionale cu viața privată și de familie pentru bărbați și femei;
17. subliniază necesitatea de a garanta o mai mare flexibilitate în ceea ce privește concediul parental, în special pentru părinții copiilor cu handicap;
18. subliniază necesitatea de a avea infrastructuri sociale și educaționale mai bune și mai noi, atât pentru copii și tineri, cât și pentru persoanele în vârstă, inclusiv oportunități de învățare mai multe (și mai bune); solicită statelor membre să ia măsuri specifice pentru a înlătura discriminările împotriva fetelor și a femeilor tinere în tranziția de pe băncile școlii spre formarea profesională și de la formarea profesională spre viața profesională, precum și pe durata reintegrării pe piața forței de muncă la sfârșitul concediului pentru îngrijirea copiilor sau a rudelor; subliniază necesitatea de a avea servicii publice de creșe și grădinițe și servicii de asistență pentru persoanele în vârstă; reamintește statelor membre angajamentul pe care și l-au asumat în privința acestor aspecte cu ocazia reuniunii la nivel înalt de la Barcelona din 2002.
19. subliniază necesitatea de a garanta drepturi depline, inclusiv drepturile specifice maternității și drepturile de securitate socială, pentru toate femeile lucrătoare, inclusiv cele care desfășoară o activitate independentă sau care lucrează în ferme familiale;
20. solicită Comisiei să verifice în ce măsură statele membre au valorificat posibilitățile oferite de a lua măsuri pozitive specifice, atunci când dezavantajele cu care se confruntă femeile în cariera profesională sunt deosebit de grave și evidente; solicită Comisiei să prezinte un raport pe această temă;
21. consideră că este important să se aprofundeze crearea unei metodologii de analizare a funcțiilor, capabilă să garanteze drepturile în materie de egalitate a remunerațiilor între femei și bărbați, să confere o recunoaștere corespunzătoare persoanelor și profesiilor și, în același timp, o demnitate corespunzătoare muncii ca element cu rol de structurare, în scopul creșterii productivității, competitivității și calității întreprinderilor și al îmbunătățirii vieții lucrătorilor, atât femei, cât și bărbați; consideră că analizele științifice în acest domeniu sunt esențiale pentru a înlocui metodele actuale de măsurare a valorii sociale a muncii, care se bazează pe idei tradiționale discriminatorii de gen privind importanța diferitelor activități, ceea ce are drept consecință menținerea diferențelor structurale de remunerare între sectoarele de activitate;
22. solicită Comisiei și statelor membre să elaboreze indicatori măsurabili, detaliați și preciși cu privire la egalitatea de tratament și standarde de evaluare a relațiilor de gen și a respectării drepturilor femeilor în întreprinderi; consideră că este necesară promovarea unor exemple pozitive și că un criteriu pentru neatribuirea contractelor de achiziții publice unor întreprinderi ar putea fi acela al încălcării dispozițiilor legale referitoare la egalitatea de tratament;
23. solicită Comisiei, atunci când este nevoie, să ofere asistență statelor membre și să ia măsuri energice de sprijinire a schimbului de bune practici cu privire la egalitatea de tratament pe piața muncii;
24. insistă asupra necesității de a încuraja inițiativele care contribuie la instituirea și punerea în aplicare a unor măsuri pozitive și politici de resurse umane care promovează egalitatea în gen și de a încuraja măsurile de formare profesională și de sensibilizare care permit promovarea, transferul și integrarea practicilor care au avut succes în organizații și întreprinderi;
25. solicită Comisiei să monitorizeze cu atenție transpunerea Directivei 2002/73/CE și conformitatea cu legislația adoptată în urma transpunerii și să exercite în continuare presiuni asupra statelor membre.
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
25.6.2008
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
41
1
Membri titulari prezenți la votul final
Jan Andersson, Edit Bauer, Iles Braghetto, Philip Bushill-Matthews, Alejandro Cercas, Ole Christensen, Derek Roland Clark, Luigi Cocilovo, Jean Louis Cottigny, Jan Cremers, Proinsias De Rossa, Richard Falbr, Carlo Fatuzzo, Ilda Figueiredo, Karin Jöns, Ona Juknevičienė, Jean Lambert, Raymond Langendries, Bernard Lehideux, Elizabeth Lynne, Thomas Mann, Maria Matsouka, Elisabeth Morin, Juan Andrés Naranjo Escobar, Csaba Őry, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Pier Antonio Panzeri, Elisabeth Schroedter, Jean Spautz, Gabriele Stauner, Ewa Tomaszewska, Gabriele Zimmer
Membri supleanți prezenți la votul final
Jean Marie Beaupuy, Petru Filip, Donata Gottardi, Marian Harkin, Rumiana Jeleva, Sepp Kusstatscher, Roberto Musacchio, Csaba Sógor, Patrizia Toia, Glenis Willmott
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
2.12.2008
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
11
5
Membri titulari prezenți la votul final
Edit Bauer, Ilda Figueiredo, Věra Flasarová, Lissy Gröner, Pia Elda Locatelli, Astrid Lulling, Siiri Oviir, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Anni Podimata, Teresa Riera Madurell, Raül Romeva i Rueda, Anne Van Lancker, Anna Záborská
Membri supleanți prezenți la votul final
Donata Gottardi, Marusya Ivanova Lyubcheva
Membri supleanți (articolul 178 alineatul (2)) prezenți la votul final
Juan Andrés Naranjo Escobar
