Întrebarea cu solicitare de răspuns oral O-000313/2011
adresată Comisiei
Articolul 115 din Regulamentul de procedură
Marie-Christine Vergiat
,
Kyriacos Triantaphyllides
,
Cornelia Ernst
,
Cornelis de Jong
,
Willy Meyer
,
Marisa Matias
,
Nikolaos Chountis
în numele Grupului GUE/NGL Subiect: Accesul imigranților fără acte la îngrijirile medicale
Semnat de toate cele 27 de state membre, Pactul internațional privind drepturile economice, sociale și culturale prevede că dreptul la sănătate este un drept social fundamental al fiecărei persoane.
TFUE și Carta drepturilor fundamentale a UE reflectă această convingere.
Cu toate acestea, într-un studiu recent realizat în zece state membre de către Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene (FRA) s-a arătat că practicile naționale privind accesul imigranților fără acte la îngrijirile de sănătate sunt extrem de variate.
În șase din statele membre care au făcut obiectul acestui studiu, imigranții fără acte nu au acces gratuit la serviciile de îngrijiri medicale în afara îngrijirilor de urgență.
Într-unul din aceste state membre serviciile de îngrijiri medicale sunt disponibile, însă spitalele sunt obligate să informeze autoritățile naționale cu privire la imigranții fără acte.
Această practică este echivalentă cu turnătoria/denunțarea și nu este compatibilă cu etica medicală sau cu natura universală a drepturilor fundamentale.
În plus, neacordarea accesului la îngrijire medicală gratuită imigranților fără documente pune sănătatea tuturor în pericol.
Statele membre se tem de posibilele costuri ale îngrijirilor de sănătate gratuite acordate imigranților fără acte.
Cu toate acestea,toate studiile relevante au arătat că cu cât se investește mai mult în îngrijirile medicale de bază pentru toată lumea, cu atât scad mai mult costurile ridicate ale îngrijirilor de urgență, precum și costurile îngrijirilor medicale și riscurile la adresa sănătății publice.
Dreptul la îngrijiri medicale de bază este un drept fundamental, indiferent de situația persoanei în cauză.
Statul trebuie să își asume această responsabilitate în locul ONG-urilor și a societății civile, cum se întâmplă în prezent în mai multe state membre care nu acordă acces deplin la îngrijirile medicale de bază.
Poate Comisia să prezinte un studiu cuprinzător care să examineze practicile din toate cele 27 state membre în ceea ce privește accesul imigranților fără acte la îngrijirile de sănătate?
Poate Comisia să promoveze mai bine practicile și rapoartele care să demonstreze consecințele pozitive ale accesului larg la îngrijirile medicale de bază, în special când sunt gratuite, inclusiv din punct de vedere bugetar?
Ca ultimă întrebare, poate Comisia să ofere informații cu privire la ce concluzii va trage din studiul FRA asupra dispozițiilor privind îngrijirile de sănătate negociate în prezent în cadrul directivelor privind primirea și procedurile din pachetul privind azilul?
FRA, Migrants in an irregular situation: access to healthcare in 10 European Union Member States, Vienna 2011.
