A6-0094/2009
24.2.2009
RAPORT
referitor la preţurile la alimente în Europa
(2008/2175(INI))
Comisia pentru agricultură şi dezvoltare rurală
Raportoare:
Katerina Batzeli
PE 413.955v02-00
CUPRINS
PROPUNERE DE REZOLUŢIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN......................................3
EXPUNERE DE MOTIVE........................................................................................................14
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE.....................................................................19
PROPUNERE DE REZOLUŢIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN
referitoare la preţurile la alimente în Europa
( 2008/2175(INI) )
Parlamentul European,
– având în vedere articolul 33 din Tratatul CE,
– având în vedere comunicarea Comisiei din 9 decembrie 2008 intitulată „Preţurile la alimente în Europa” (COM (2008)0821),
– având în vedere studiul intitulat „Diferenţa dintre preţurile de producător şi cele plătite de consumator” din 20 octombrie 2007,
– având în vedere studiul realizat de Comisia Europeană, intitulat „Competitivitatea industriei alimentare europene: o evaluarea economică şi juridică” din 28 noiembrie 2006,
– având în vedere comunicarea Comisiei din 20 mai 2008 intitulată „Creşterea preţurilor la produsele alimentare - Direcţii de acţiune ale UE pentru gestionarea problemei“ ( COM(2008)0321 ),
- având în vedere Declaraţia scrisă 0088/2007 privind investigarea şi soluţionarea abuzurilor de putere exercitate de supermarketurile care îşi desfăşoară activitatea în Uniunea Europeană
Texte adoptate, P6_TA(2008)0054 . ,
– având în vedere avizul Comitetului Economic şi Social European, intitulat „Sectorul marii distribuţii– tendinţe şi consecinţe pentru agricultori şi consumatori”
NAT/262 „Sectorul marii distribuţii– tendinţe şi consecinţe pentru agricultori şi consumatori”, AVIZUL Comitetului Economic şi Social European, 7 aprilie 2005 ,
– având în vedere Cartea Verde a Comisiei Europene privind restricţiile verticale
„Cartea Verde privind restricţiile verticale în politica comunitară în domeniul concurenţei” COM(96)721 final, 22 ianuarie 1997 ,
– având în vedere rezoluţia sa din 25 octombrie 2007 privind creşterea preţurilor la furaje şi la produsele alimentare,
– având în vedere „bilanţul de sănătate” în curs al politicii agricole comune,
– având în vedere articolul 45 din Regulamentul său de procedură,
– având în vedere raportul Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală ( A6-0094/2009 ),
A. întrucât recent în Europa şi în lume s-au înregistrat variaţii excesive ale preţurilor la alimente, cu creşteri semnificative ale preţuri în unele cazuri şi cu efecte neclare asupra sectorului agricol, unele părţi fiind avantajate de creşterea preţurilor, altele - majoritatea din sectorul creşterii animalelor şi cel agroalimentar - confruntându-se cu costuri mult mai mari;
B. întrucât s-a constatat, în acelaşi timp, o creştere considerabilă a costurilor pentru produsele agricole, ca o consecinţă a creşterii preţurilor la produse auxiliare, cum sunt fertilizanţii şi produsele fitosanitare şi, în ciuda faptului că în momentul de faţă preţurile la producător au scăzut foarte mult, aceasta scădere nu este dublată de o scădere, la acelaşi nivel şi în aceeaşi perioadă, a costurilor de producţie menţionate;
C. întrucât scăderea preţurilor la produsele agricole, care nu are loc pe fondul scăderii costurilor de producţie, determină agravarea situaţiei financiare a agricultorilor, mulţi dintre aceştia renunţând la producţie, deoarece aceasta nu este rentabilă;
D. întrucât s-a constatat faptul că marii producători au stabilit preţuri extrem de variate pentru aceleaşi produse în diferitele statele membre;
E. întrucât în Europa au fost identificate diferenţe de preţ considerabile între preţurile de producător şi cele plătite de consumator, care, în unele cazuri, nu pot fi explicate prin costurile pe care le implică procesarea, distribuţia şi vânzarea produselor;
F. întrucât, la analiza preţurilor şi a evoluţiei acestora, trebuie să se ţină seama de întregul lanţ de aprovizionare; întrucât sectorul alimentar este fragmentat, iar lanţul de aprovizionare prezintă o mare complexitate, dată de numărul mare de intermediari;
G. întrucât, în decursul ultimilor ani, unii mari agenţi de prelucrare au câştigat segmente importante de piaţă;
H. întrucât în ultimii ani cota de piaţă a fiecăruia dintre marii producători a crescut;
I. întrucât în ultimii ani s-au înregistrat modificări considerabile ale structurii concurenţiale la nivelul lanţului de aprovizionare cu alimente şi creşteri ale gradului de concentrare la nivelul producătorilor de alimente, precum şi al angrosiştilor şi al detailiştilor;
J. întrucât date din cadrul întregii Uniuni sugerează că marile supermarketuri îşi folosesc puterea de cumpărare pentru a-i constrânge pe furnizori să-şi scadă preţurile la niveluri nesustenabile şi pentru a le impune acestora condiţii inechitabile; întrucât marii distribuitori din Europa se transformă cu rapiditate în „agenţi de pază” ce controlează accesul agricultorilor şi al celorlalţi furnizori la consumatorii UE;
K. întrucât preţurile plătite de consumatorii europeni sunt în medie de cinci ori mai mari decât preţurile de producător; întrucât acum cinzeci de ani agricultorii europeni primeau aproximativ jumătate din preţul cu amănuntul al alimentelor, iar astăzi, când gradul de prelucrare al alimentelor este vizibil ridicat, acest procent a scăzut dramatic;
L. constată că, în ciuda faptului că finanţarea prevăzută de politica comună în domeniul pescuitului a contribuit de-a lungul anilor la asigurarea unor preţuri scăzute pentru consumatori, se observă că preţurile de consum rămân ridicate sau nu scad, în ciuda reducerii preţurilor în sectorul agricol;
M. întrucât din punct de vedere strategic este de dorit un grad înalt de autonomie europeană; în acest context se va tinde spre o poziţie solidă a principalilor producători europeni ca responsabili cu aprovizionarea cu alimente;
N. întrucât dezechilibrul în ceea ce priveşte puterea de negociere dintre producătorii agricoli şi restul lanţului de aprovizionare a avut ca rezultat menţinerea unei presiuni puternice asupra marjelor producătorilor din sectorul agricol,
1. consideră că, în conformitate cu Tratatul, este în interesul public european să se menţină un nivel adecvat al preţurilor de producători şi al celor plătite de consumatori şi să se asigure concurenţa loială, în special pentru mărfurile strategice, cum ar fi produsele agricole şi alimentare;
2. consideră că, dacă prin concurenţă consumatorilor li se oferă alimente la preţuri competitive, agricultorilor trebuie să li se garanteze venituri stabile prin preţuri care să acopere costurile de producţie şi o remuneraţie echitabilă pentru munca depusă, pentru a se asigura siguranţa aprovizionării cu alimente de bună calitate;
3. consideră că există numeroşi factori care influenţează mecanismul de transmitere a preţurilor şi diferenţa dintre preţurile de producător şi cele plătite de consumator; menţionează, printre aceşti factori, comportamentul operatorilor din lanţul de aprovizionare, inclusiv al producătorilor, angrosiştilor şi distribuitorilor, partajarea costurilor neagricole (cum ar fi energia şi forţa de muncă), cadrele legislative şi de reglementare, caracterul perisabil al produselor, gradul de prelucrare, comercializare şi distribuire a produselor sau preferinţele de cumpărare ale consumatorilor;
4. consideră că printre factorii care influenţează în cea mai mare măsură mecanismul de transmitere a preţurilor şi decalajul dintre preţurile de producător şi cele plătite de consumator, concentrarea în creştere în cadrul întregului lanţ de aprovizionare cu alimente, gradul de îmbunătăţire a produselor şi majorările de preţuri ale celorlalţi factori externi de cost, precum şi speculaţiile cu produse agricole de bază joacă un rol decisiv; în consecinţă, reafirmă importanţa instrumentelor de reglementare a pieţelor care, în contextul actual, sunt mai necesare ca niciodată;
5. este de acord cu Comisia în ceea ce priveşte faptul că evoluţiile cererii şi ofertei, precum şi deficienţele în funcţionarea componentelor lanţului alimentar joacă un rol important în creşterea preţurilor la alimente; subliniază, totuşi, că un rol important a fost deţinut şi de speculările pe pieţele financiare, care au provocat distorsiuni în mecanismul de stabilire a preţurilor;·
6. solicită Comisiei să demareze cât mai curând posibil o anchetă sub forma unui studiu privind distribuţia marjei în lanţul de producţie şi distribuţie, după cum a fost inclus în bugetul pe 2009 pe baza unei propuneri anterioare a Comisiei pentru agricultură şi dezvoltare rurală în procedura bugetară; consideră că acesta este un prim pas spre favorizarea transparenţei în cadrul lanţului de producţie;
7. deplânge regresul continuu al mijloacelor de intervenţie comunitare pe piaţa agricolă, deoarece acest fapt contribuie decisiv la instabilitatea accentuată a preţurilor; este de părere că trebuie introduse mijloace noi de gestionare a pieţei, pentru garantarea unei stabilităţi mai mari a veniturilor producătorilor şi pentru stabilirea unor preţuri convenabile pentru consumatori;
8. consideră că, în conformitate cu politica agricolă comună a UE, trebuie introduse mijloace noi de gestionare a pieţei, pentru garantarea stabilităţii veniturilor producătorilor şi a pieţei agroalimentare şi pentru menţinerea unei producţii agricole europene raţionale, cu preţuri rezonabile, evitându-se astfel fluctuaţiile preţurilor finale sau ale factorilor de producţie;
9. consideră că acea comparaţie a UE cu SUA pe care o face Comisia în ceea ce priveşte productivitatea are relevanţă, însă nu poate constitui fundamentul absolut pentru dimensiunile ideale ale productivităţii în domeniul alimentar (în special cel agricol şi de prelucrare) în UE; accentuează că sectorul agro-alimentar din UE se deosebeşte hotărâtor de cel analog din SUA şi în privinţa tipurilor şi a domeniilor pe care le acoperă, dar şi în privinţa condiţiilor şi normelor inerente;
10. consideră că trebuie încurajată consolidarea competitivităţii şi capacităţii de inovare în sectorul agricol primar, deoarece acestea creează mai multe posibilităţi de diversificare pentru producători primari în gestionarea întreprinderilor şi diminuează dependenţa lor de celelalte verigi în lanţul de producţie şi de distribuţie;
11. consideră că această concentrare a ofertei de produse agrare în organizaţii ale producătorilor, cooperative sau alte forme similare ar permite o reechilibrare a poziţiei acesteia în procesul de producţie, determinând creşterea forţei de negociere a agricultorilor, ducând la obţinerea unei valori adăugate mai mari pentru produsele lor şi apropiind canalele de comercializare de consumator;
Imperfecţiuni ale pieţei alimentare
12. atrage atenţia asupra faptului că o putere de piaţă sporită reprezintă un avantaj, în special în sectorul agroalimentar, dată fiind, pe de o parte, lipsa de elasticitate a aprovizionării cu produse agricole şi, pe de altă parte, cererea consumatorilor;
13. îşi exprimă îngrijorarea faţă de practicile de comercializare precum vânzarea de produse la preţuri inferioare costurilor pentru a genera un număr mai ridicat de vizite la supermarket; sprijină interzicerea vânzării alimentelor la preţuri inferioare costurilor şi susţine statele membre care au introdus deja astfel de măsuri; doreşte să se întreprindă acţiuni la nivel european împotriva unor astfel de măsuri agresive în ceea ce priveşte preţurile, precum şi a practicilor anti-competitive, cum ar fi cumpărarea obligatorie a unor produse sau orice alt tip de abuz al unei poziţii ce domină piaţa;
14. consideră că fixarea de preţuri inferioare costurilor nu este viabilă în sine pentru întreprinderi, putând fi exercitată doar de către întreprinderile mari (sectoriale) pentru un interval de timp scurt şi doar pentru a determina ieşirea de pe piaţă a concurenţilor; consideră că pe termen lung o asemenea practică nu este nici în beneficiul consumatorului, dar nici în cel al pieţei, în general;
15. îşi exprimă, în continuare, neliniştirea legată de alte situaţii în care comerţul se foloseşte de puterea sa pe piaţă; menţionează, printre acestea termenele de plată excesive, cum ar fi taxele de listare, bonificaţiile comerciale de intrare, ameninţarea cu delistarea, reducerile retroactive la produse deja vândute, contribuţiile nejustificate la cheltuielile referitoare la promoţii ale distribuitorilor sau insistenţa privind aprovizionarea exclusivă;
16. subliniază că în unele state membre, atât sectorul achiziţiilor, cât şi sectorul vânzărilor de pe piaţă tind să fie la fel de concentrate, agravând astfel efectul de denaturare a pieţei;
17. subliniază faptul că, în lumina reformei PAC şi în special a decuplării, deciziile agricultorilor privind alegerea produselor vor fi influenţate şi mai mult de semnalele de pe piaţă care nu vor fi distorsionate de o supraconcentrare din sectorul distribuţiei; consideră că este probabil ca sporirea importurilor alimentare comunitare să reducă preţurile de producător;
18. atrage atenţia asupra faptului că distribuitorii pot obţine profit de pe urma etichetării precum „produs al comerţului echitabil” pentru a-şi spori marja de profit; în consecinţă, în scopul limitării acestor practici şi al controlului folosirii acestei etichete, solicită ca comerţul echitabil să facă obiectul unei strategii de încadrare şi de dezvoltare la nivel european;
19. admite că, pe termen scurt, efectele concentrării pieţei pe diferite niveluri ale lanţului de aprovizionare cu alimente pot duce la scăderea nivelului preţurilor la alimente, dar ţinându-se cont de faptul că acestea nu pot prejudicia concurenţa, astfel eliminându-i pe micii producători de pe piaţă şi limitând posibilitatea consumatorului de a alege;
20. atrage atenţia asupra faptului că multe IMM-uri din sectorul alimentar sunt extrem de vulnerabile, în special în cazul în care depind într-o mare măsură de un mare agent comercial; constată că marii agenţi comerciali din lanţul de aprovizionare cu alimente se folosesc adesea de competiţii între mai mulţi furnizori în vederea oferirii preţului minim şi că, pentru a face faţă, companiile mici trebuie să-şi reducă costurile şi marjele, ceea ce se traduce prin plăţi reduse către agricultori, acces restrâns al IMM-urilor pe piaţă şi în canalele de distribuţie, scăderea numărului de angajaţi şi produse de o calitate mai slabă pentru consumatori;
21. îşi exprimă îngrijorarea faţă de creşterea nivelului speculaţiilor cu alimente care se observă pe pieţele financiare; invită Comisia să lanseze o anchetă în acest sens; aşteaptă concluziile Grupului la nivel înalt privind concurenţa în industria agroalimentară şi încurajează acest grup de experţi să propună măsuri efective în vederea soluţionării imperfecţiunilor de pe piaţă;
22. are în continuare rezerve în privinţa concluziei Comisiei care susţine că specula pe pieţele financiare deţine un rol esenţial în procesul de stabilire a preţurilor; estimează că iniţiativele de consolidare a supravegherii pieţelor la termen ale produselor agricole de bază trebuie asumate de către Comisie;
23. consideră că pentru moment Comisia se limitează la parcurgerea unilaterală a datelor disponibile, întrucât aceasta nu ia în considerare posibilele efecte ale investiţiilor speculative în pieţele la termen, printre care se numără:
– creşterea preţurilor pentru cumpărătorii finali (producători şi consumatori), care rezultă din crearea unor false aşteptări cu privire la evoluţia preţurilor,
– crearea de antistimulente şi incertitudini suplimentare pentru întreprinderile producătoare noi şi de dimensiuni mici care se bazează pe produse agricole, având ca rezultat crearea de impedimente pentru pătrunderea pe piaţă şi blocarea procesului de îmbunătăţire a concurenţei pe anumite pieţe,
– distribuirea inechitabilă (socială şi geografică) a beneficiilor produse de vânzarea produselor agricole în detrimentul agricultorilor/producătorilor şi în avantajul intermediarilor şi al speculanţilor;
24. subliniază că există o nevoie imediată de investigare a noilor reglementări cu privire la pieţele la termen în corelaţie cu estimările Comisiei, întrucât există dovezi că fenomenele de speculă creează deja probleme în ceea ce priveşte preţurile produselor de bază şi, ca urmare, asupra pieţelor şi întreprinderilor producătoare care funcţionează pe baza acestora;
25. consideră că Comisia a îmbunătăţit monitorizarea cartelurilor în ultimii cinci ani, atât prin elaborarea unei legislaţii mai bune în domeniul concurenţei, cât şi prin implementarea normelor în vigoare; Consideră că măsuri precum solicitările de clemenţă sau procedura de soluţionare şi tehnologiile medico-legale au contribuit în mod semnificativ; consideră, cu toate acestea, că în continuare este necesar să fie realizate îmbunătăţiri privind conţinutul acestora şi implementarea lor de către statele membre;
26. atrage atenţia comisarului responsabil cu concurenţa asupra declaraţiei Parlamentului privind investigarea şi soluţionarea abuzurilor de putere exercitate de supermarketurile care îşi desfăşoară activitatea în Uniunea Europeană; constată cu dezamăgire că Comisia nu a dat curs acestui apel; solicită, în acest context, efectuarea unui studiu privind concentrarea pieţei şi încheierea unor înţelegeri în sectorul de distribuţie şi adoptarea de sancţiuni în cazul unor nereguli;
27. invită Comisia să analizeze, în rapoartele sale anuale, diferenţele dintre preţurile de producător şi cele plătite de consumator, diferenţele între preţurile din statele membre şi diferenţele de preţuri între diverse produse agricole;
28. constată că întreprinderile de dimensiuni mari au avantaje economice clare şi recunoscute (economiile de gamă şi de scară), care reduc costul şi, prin urmare, şi preţurile; subliniază totuşi că politica de îmbunătăţire a lanţului de aprovizionare cu alimente ar trebui să încurajeze crearea de forme de exploatare a acestor avantaje în sectorul agricol (de exemplu, clustere, reţele, organizaţii interprofesionale etc.), astfel încât să fie preîntâmpinate presiunile asupra marjelor de profit, exercitate de întreprinderi în stadiile ulterioare;
29. îşi exprimă îngrijorarea profundă faţă de faptul că, pe parcursul revizuirii principalelor practici care provoacă probleme de concurenţă în lanţul de aprovizionare cu alimente, comunicarea Comisiei menţionată mai sus referitoare la preţurile la alimente nu include referiri la abuzul de poziţie dominantă care se observă în sectorul comerţului cu amănuntul şi, până la un anumit grad, şi în cel al comerţului cu ridicata; consideră că practicile anticoncurenţiale aplicate de întreprinderile care deţin o mare cotă de piaţă, precum acorduri de exclusivitate, obligaţia de vânzare legată etc., constituie un obstacol semnificativ în calea concurenţei în lanţul de aprovizionare cu alimente;
Rolul Uniunii Europene
Reacţia la inegalităţile pieţei
30. susţine decizia prin care Comisia doreşte să propună un sistem european eficient de monitorizare a pieţei, care să aibă capacitatea de a înregistra tendinţele preţurilor şi costurile materiilor prime din întregul lanţ de aprovizionare; consideră că acest sistem ar trebui să asigure transparenţa şi să permită compararea transfrontalieră între produse similare; consideră că acest sistem trebuie creat în cooperare strânsă cu Eurostat şi cu autorităţile naţionale de statistică şi, de asemenea, în colaborare cu reţeaua Centrelor Europene ale Consumatorilor (ECC); subliniază principiul conform căruia costurile şi sarcinile suplimentare trebuie să rămână în limite rezonabile;
31. solicită Comisiei să stabilească un cadru juridic comunitar care să includă, printre altele, revizia profundă a Directivei 2000/35/CE şi care să fie favorabil unor relaţii echilibrate între diferiţi agenţi care participă la lanţul de aprovizionare cu alimente, evitând orice practică abuzivă şi promovând o distribuţie mai justă a profitului comercial;
32. invită autorităţile naţionale şi europene din domeniul concurenţei să analizeze şi să evalueze preţurile plătite de consumatorii din UE pentru a se asigura că normele privind concurenţa sunt respectate şi pentru a stabili responsabilităţile diverşilor agenţi care participă la procesul de creare de valoare; subliniază faptul că mişcările de reducere a preţurilor trebuie transmise pe termen scurt consumatorului, în timp ce producătorul trebuie să profite cât mai repede de mişcările de creştere a preţurilor;
33. afirmă că se poate obţine o mai mare transparenţă a structurii costurilor prin crearea unei baze de date europene, uşor accesibile cetăţenilor cu preţurile de referinţă ale produselor şi ale materiilor prime, precum şi cu informaţii referitoare la costurile pentru energie, salarii, chirii, taxe şi impozite din întreaga Europă; invită Comisia să elaboreze planuri pentru acest sistem electronic, bazat pe modele naţionale existente, cum ar fi „observatoires des prix” în Franţa; în plus, consideră că este, de asemenea, necesară crearea, în cooperare cu FAO, a unui observator internaţional al produselor agricole, al materiilor prime şi al preţurilor alimentare pentru o mai bună monitorizare a acestor date la nivel internaţional;
34. invită diferitele verigi din lanţurile de producţie şi distribuţie să dezvolte împreună „bune practici” şi să elaboreze „tablouri de bord” pentru a promova transparenţa preţurilor produselor agricole;
35. invită autorităţile statelor membre şi Comisia să realizeze cercetări şi analize detaliate privind transmiterea preţurilor şi marjele ce intervin între preţul de producător şi preţul final plătit de consumator, precum şi o analiză cu privire la situaţia şi numărul supermarketurilor şi cifra lor de afaceri şi, în plus, cu privire la cheltuielile specifice ale acestora pentru logistică şi consumul de energie; invită autorităţile din statele membre şi Comisia să verifice dacă acele criterii prin care se decide poziţia dominantă pe piaţă sunt în continuare adecvate, date fiind evoluţiile de pe piaţa de distribuţie cu amănuntul; solicită reînfiinţarea unui grup de acţiune al Comisiei care să activeze la nivelul procesului de aprovizionare cu alimente şi care să colaboreze cu autorităţile naţionale din domeniul concurenţei;
36. constată că una dintre cauzele diferenţelor dintre preţurile de producător şi cele plătite de consumatori este dezechilibrul din lanţul de aprovizionare cu alimente şi că, în ciuda acestui fapt, UE nu are destule mijloace de promovare a organizaţiilor producătorilor grupaţi în cooperative sau a altor organizaţii, pentru susţinerea concentrării ofertei; solicită Comisiei stabilirea acestor mijloace, atât în cadrul PAC, cât şi prin intermediul altor politici europene, pentru promovarea acestor organizaţii, fapt care ar avea drept efect o mai bună organizare a pieţei şi o creştere a forţei de negociere a producătorilor în relaţia cu ceilalţi agenţi care participă la procesul de aprovizionare cu alimente;
37. propune ca autorităţile naţionale din domeniul concurenţei, care au un rol extins în temeiul legislaţiei comunitare în ceea ce priveşte monitorizarea funcţionării concurenţei în toate stadiile lanţului de aprovizionare cu alimente, să-şi consolideze cooperarea sub coordonarea Comisiei, prin metoda deschisă de coordonare, în domeniul monitorizării costurilor de producţie şi a comerţului, în vederea asigurării funcţionării adecvate a pieţei interne;
38. consideră că, deoarece comerţul cu amănuntul este influenţat în principal de caracteristici naţionale, indiferent dacă sunt de natură legislativă, economică, politică sau culturală, este necesar să se realizeze în cadrul Reţelei Europene de Concurenţă (REC) un schimb mai activ de informaţii şi eventual o coordonare a măsurilor adoptate de statele membre pentru examinarea practicilor anticoncurenţiale ale companiilor care funcţionează la nivel intracomunitar;
39. solicită ca în cadrul Strategiei de la Lisabona să fie susţinute planurile naţionale pentru reducerea sau înlăturarea intervenţiilor nejustificate de reglementare în sectorul comerţului cu amănuntul, care ar limita concurenţa şi funcţionarea normală a lanţului de aprovizionare cu alimente în detrimentul consumatorilor;
40. consideră că ar trebui să fie utilizat, atât la nivel naţional, cât şi la nivel comunitar, programul de clemenţă, astfel încât autorităţile competente din domeniul concurenţei să poată fi înştiinţate despre majoritatea practicilor anticoncurenţiale din lanţul de aprovizionare cu alimente;
41. observă că, în afară de normele comunitare privind concurenţa, există multe alte politici, la nivel european, care domină funcţionarea comerţului cu amănuntul şi care includ, printre altele, normele comunitare referitoare la piaţa internă şi dreptul comunitar al consumatorului; accentuează ideea că ar trebui ca toate aceste politici să conveargă şi să se sincronizeze la nivel european, astfel încât să existe cele mai bune rezultate posibile la nivelul preţurilor finale plătite de consumatori;
42. subliniază faptul că reacţiile la criza alimentară actuală ar trebui, de asemenea, să se manifeste la nivel internaţional; solicită crearea unei reţele internaţionale pe lângă FAO pentru a garanta că stocurile alimentare mondiale sunt suficiente;
43. invită Comisia să negocieze un acord cu Organizaţia Mondială a Comerţului pentru a acorda sectorului agricol suficientă libertate de mişcare pentru a putea concura cu ţările terţe; consideră că preluarea aspectelor necomerciale este de o importanţă crucială în acest context pentru a păstra şi garanta standardele de producţie europene;
44. solicită ca pentru anumite alimente de bază - la fel ca în cazul produselor petroliere - să se prevadă rezerve şi măsuri pentru situaţii de criză la nivelul Uniunii Europene;
45. solicită introducerea unor mecanisme de combatere a speculaţiilor, care se observă pe pieţele financiare, cu mărfuri agricole şi a unor instrumente financiare bazate pe astfel de mărfuri; susţine intenţia Comisiei de a examina măsurile care pot fi întreprinse pentru a contribui la reducerea volatilităţii preţurilor pe pieţele produselor agricole de bază;
46. solicită măsuri de sprijin în vederea cooperării între micii producători agricoli, astfel încât aceştia să poată concura cu marii producători, agenţii de prelucrare şi distribuitorii; consideră că statele membre şi Uniunea Europeană trebuie să asigure existenţa unor forme diferite de comerţ şi să evite o liberalizare totală a pieţei alimentare, ceea ce ar duce la intensificarea concentrării; invită Comisia să lanseze o Carte Verde privind consolidarea organizaţiilor de producători, a abordărilor eficiente aplicabile întregului lanţ de aprovizionare şi puterii de piaţă a marilor distribuitori;
47. invită Comisia să monitorizeze intens importurile de produse alimentare, mai ales în ceea ce priveşte respectarea standardelor europene de igienă şi mediu, astfel încât consumatorii din Uniunea Europeană să nu fie expuşi unui risc ridicat;
48. consideră necesară promovarea unei concentrări mai mari a ofertei de produse agricole prin susţinerea diferitelor formule juridice de asociere, pentru a reechilibra procesul de aprovizionare cu alimente, pentru a conferi o valoare adăugată produselor agricole şi pentru a creşte forţa de negociere a agricultorilor faţă de ceilalţi agenţi comerciali;
49. solicită reînfiinţarea unui serviciu de consultanţă european pentru producătorii de alimente care să consilieze organizaţiile de agricultori şi producători în ceea ce priveşte distribuirea produselor, comerţul cu amănuntul şi posibilităţile de producere a unor produse specifice;
50. solicită crearea unei linii telefonice gratuite pentru consumatori şi producătorii agricoli unde aceştia să poată raporta cazuri de abuz şi să obţină informaţii comparabile privind produse şi preţuri de pretutindeni din UE; consideră că acest serviciu ar trebui să fie creat şi să funcţioneze în cadrul Centrelor Europene ale Consumatorilor;
51. salută introducerea graficelor de performanţă privind pieţele de consum, ca instrument pentru o mai bună monitorizare a pieţei interne şi care oferă mai multe informaţii consumatorilor;
52. îşi exprimă îngrijorarea cu privire la influenţele intermediarilor asupra preţului final plătit de consumatori; invită Comisia să lanseze o analiză a lanţului de aprovizionare, pentru o mai bună înţelegere a rolului fiecărui operator implicat în procesul de formare a preţurilor;
Apropierea producătorului de consumator
53. solicită introducerea unor politici care facilitează contactele mai extinse şi mai directe între producători şi consumatori, precum programul european de distribuţie a fructelor în şcoli care a fost adoptat recent, deoarece acest lucru poate oferi producătorilor un rol mai adecvat pe piaţă, oferind în acelaşi timp consumatorilor alternative mai bune şi mai numeroase în alegerea produselor; o astfel de politică ar însemna crearea şi încurajarea unor spaţii pentru comercializarea produselor direct de către producători;
54. solicită Comisiei desfăşurarea unor acţiuni menite să faciliteze fuziunea şi cooperarea între organizaţiile producătorilor, cum sunt cooperativele sau alte organizaţii similare, evitând complicaţiile birocratice şi alte limitări, în scopul creşterii importanţei acestor organizaţii, pentru adaptarea la condiţiile de aprovizionare cerute de piaţa globală;
55. consideră că, pentru asigurarea unui climat de încredere în sistem, ar trebui să se transmită informaţii mai bogate şi de calitate mai bună către consumatori şi că ar trebui depuse eforturi susţinute în vederea educării şi informării corecte a consumatorilor şi în vederea furnizării unor informaţii obiective;
56. solicită ca în informaţiile destinate consumatorilor să se sublinieze eforturile depuse de producătorii comunitari pentru respectarea normelor comunitare privind mediul, siguranţa alimentară şi bunăstarea animalelor;
57. subliniază faptul că politica de protecţie a consumatorilor nu include doar preţurile, ci şi existenţa diversităţii şi calităţii produselor alimentare; propune, prin urmare, să se cerceteze de către Comisie în ce condiţii de funcţionare ale lanţului de aprovizionare cu alimente şi, în principal, ale sectorului comerţului cu amănuntul, apar fenomene precum lipsa calităţii şi a diversităţii produselor;
58. constată că valoarea adăugată specifică magazinelor locale de desfacere cu amănuntul constituie o contribuţie importantă la eliminarea decalajului dintre producători şi consumatori şi îmbunătăţeşte, de asemenea, calitatea vieţii în zonele rurale, prin crearea de locuri de muncă şi consolidarea relaţiilor sociale existente;
59. consideră că utilizarea noilor tehnologii şi a internetului ar trebui promovate în masă; subliniază că noile tehnologii pot fi folosite pentru a oferi mai multe informaţii privind provenienţa, preţul şi caracteristicile diferitelor varietăţi de produse; consideră că acest lucru poate satisface cererea specializată într-o mai mare măsură şi poate oferi alternative mai bogate consumatorilor; aprobă utilizarea fondurilor europene pentru dezvoltare rurală, concurenţă şi coeziune pentru facilitarea accesului pe piaţă al producătorilor prin intermediul tehnologiilor moderne şi al internetului;
60. solicită introducerea unor măsuri care să impulsioneze conceptul de „alimente locale”, în special acţiuni de promovare şi informare a consumatorilor asupra specificităţii acestor produse şi asupra beneficiilor pentru sănătate şi a beneficiilor economice ale consumului lor, precum şi sprijinirea pieţelor tradiţionale şi a formelor tradiţionale de comerţ prin care producătorii îi întâlnesc direct pe consumatori;
61. solicită ca organizaţiile agricole care folosesc tehnologii ecologice să fie în continuare susţinute de către UE şi statele membre; solicită ca în viitor consumatorii să poată avea acces la produse de calitate la preţuri rezonabile printr-o politică de motivare financiară ambiţioasă destinată acestui tip de producţie agricolă;
62. îndeamnă la consolidarea cooperării dintre producători, fie prin continuarea formelor tradiţionale de organizaţii ale producătorilor, fie prin introducerea unor forme noi de cooperare în operaţiunile de comercializare ale agricultorilor;
63. solicită promovarea la nivel mai larg a diferenţierii produselor agricole ca concept de marketing, facilitând diferenţele de preţ în funcţie de calitate;
64. îşi exprimă îngrijorarea faţă de faptul că puterea de negociere a producătorilor din sectorul alimentar în detrimentul comercianţilor cu amănuntul, care rezultă dintr-o marcă comercială puternică sau din diversitatea de produse, capătă în mod disproporţionat un sens negativ în comunicarea Comisiei privind preţurile la alimente menţionată mai sus în Europa împotriva unor factori importanţi, precum existenţa unei concurenţe insuficiente sau practicile oligopoliste/monopoliste; consideră, totuşi, că crearea unei mărci comerciale puternice sau varietatea sunt practici legitime şi că doar abuzul de poziţie care ar putea rezulta de aici reprezintă o practică nelegitimă;
65. solicită consolidarea şi direcţionarea politicilor UE privind protejarea indicaţiilor de origine şi geografice şi a altor certificări care fac diferenţa între produsele agricole; salută în acest sens dezbaterea lansată de publicarea la 15 octombrie a Cărţii Verzi privind calitatea produselor agricole;
66. consideră că opţiunea unei etichete speciale pentru produsele agricole europene trebuie să fie analizată mai detaliat, pe baza modelelor existente; consideră că această etichetă ar trebui să garanteze respectarea standardelor comunitare de producţie, precum tratamentul echitabil al tuturor participanţilor la piaţă pe parcursul întregului proces de producţie şi distribuţie; consideră, de asemenea, că pentru consumatori această etichetă ar reprezenta un stimulent pentru încurajarea consumului de produse comunitare, sprijinind astfel producătorii europeni;
67. îndeamnă Comisia să analizeze costurile pe care producătorii le suportă pentru a respecta normele comunitare în domeniul mediului şi în ce măsură acestea sunt diferite în statele membre, în contextul în care sunt mai stricte decât normele aplicabile produselor importate;
o
o o
68. încredinţează Preşedintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluţie Consiliului şi Comisiei.
EXPUNERE DE MOTIVE
Problema diferenţei dintre preţurile de producător şi cele plătite de consumator a ajuns în punctul în care necesită o acţiune imediată din partea instituţiilor europene.
În contextul actualei crize a siguranţei alimentare au fost identificate în Europa diferenţe considerabile de preţuri, nu doar în termeni absoluţi, dar şi în ceea ce priveşte diferenţa dintre preţurile de producător şi cele plătite de consumator, fiind remarcate variaţii semnificative între diferite sectoare.
Recent s-au înregistrat creşteri semnificative ale preţurilor în agricultură şi la produsele alimentare în Europa şi în lume, cu efecte neclare asupra sectorului agricol, unele părţi fiind avantajate de creşterea preţurilor, altele - majoritatea din sectorul agroalimentar - confruntându-se cu costuri mult mai mari.
Criza a avut un impact negativ asupra consumatorilor, determinând o creştere globală a inflaţiei preţurilor la alimente în multe state membre ale UE.
Deşi familiile cu venituri mici au resimţit cel mai acut efectele crizei, alimentele reprezentând în cazul lor principala destinaţie a cheltuielilor, multe întreprinderi mici şi mijlocii din sectorul agroalimentar au fost, de asemenea, grav afectate.
Parţial din cauza unor serii de factori structurali şi în principal ca urmare a imperfecţiunilor de pe piaţa alimentară, s-a înregistrat un decalaj din ce în ce mai pronunţat între preţurile de producător şi cele plătite de consumatori.
Printre factorii care influenţează mecanismul de transmitere a preţurilor şi decalajul dintre preţurile de producător şi cele plătite de consumatori, raportorul a identificat comportamentul distribuitorilor în ceea ce priveşte comercializarea, implicarea tot mai mare a intermediarilor, speculaţiile cu produsele alimentare ca mărfuri de schimb, creşterea constantă a costurilor neagricole (în special energia şi forţa de muncă), cadrele legislative şi de reglementare naţionale, dar şi factori care nu pot fi influenţaţi prin instrumente politice, cum ar fi caracterul perisabil al produselor, gradul de prelucrare a produselor sau preferinţele de cumpărare ale consumatorilor.
Un factor recurent în ancheta raportorului a fost gradul de concentrare a comercializării şi a distribuirii alimentelor.
Numeroase studii arată că decalajul dintre preţurile de producător şi cele plătite de consumator este mai mare în acele state membre în care s-a constatat cel mai înalt nivel de concentrare a pieţei.
În ultimul deceniu marii distribuitori au ajuns să domine pieţele alimentare europene.
De exemplu, gradul de concentrare a crescut de la 21,7% în medie în 1993, la peste 70% în prezent în UE 15.
Dovezile sugerează că marile supermarketuri abuzează de puterea lor de cumpărare pentru a-i constrânge pe furnizori (atât pe cei din Europa cât şi pe cei din afara graniţelor ei) să scadă preţurile la niveluri nesustenabile şi pentru a le impune acestora condiţii inechitabile.
Marii distribuitori din Europa se transformă constant în „agenţi de pază” ce controlează accesul agricultorilor şi al celorlalţi furnizori la consumatorii UE.
În acelaşi timp, preţul final plătit de consumatori în Europa este de până la cinci ori mai mare decât preţul de producător.
Acum cincizeci de ani agricultorii europeni primeau aproximativ jumătate din preţul cu amănuntul al alimentelor.
Astăzi proporţia a scăzut dramatic la procente mult mai mici, cum ar fi 7% în Regatul Unit şi 18% în Franţa.
În cazul pâinii, preţurile cu amănuntul pot fi de 30 de ori mai mari decât preţurile de producător, iar agricultorii primesc în general circa 8% din preţul cu amănuntul final.
Totuşi, trebuie avut în vedere faptul că fluctuaţiile preţurilor sunt mai frecvente şi mai pronunţate la nivelul producătorului agricol primar decât la cel al consumatorului, în principal ca urmare a includerii a numeroşi factori de producţie în preţul final pentru consumatori, a posibilităţii de stocare a producţiei şi a strategiilor de marketing la nivelurile de prelucrare sau de distribuţie, factori ce permit o flexibilitate mai mare pentru vânzătorul final.
Având în vedere toţi aceşti factori, raportorul susţine cu tărie că este în interesul public european să se menţină un nivel adecvat al preţurilor şi să se asigure concurenţa loială, în special pentru mărfurile strategice, cum ar fi produsele agricole şi alimentare.
Europa ar trebui să ofere alimente la preţuri rezonabile pentru consumatori şi venituri stabile pentru agricultori.
În acelaşi timp, este necesar să li se plătească preţuri rezonabile agricultorilor pentru a garanta aprovizionarea constantă cu alimente de bună calitate, produse în conformitate cu standardele europene de mediu şi siguranţă.
IMPERFECŢIUNI ALE PIEŢEI ALIMENTARE
Raportul trasează o listă de insuficienţe identificate în sectorul comercializării şi distribuţiei de produse alimentare.
Pleacă de la recunoaşterea faptului că decalajul dintre preţurile de producător şi cele plătite de consumator este mai mare în acele state membre în care s-a constatat cel mai înalt nivel de concentrare a pieţei.
Raportorul a identificat o serie de practici de comercializare frecvente care denaturează concurenţa loială în sectorul alimentar şi contribuie la accentuarea decalajului dintre veniturile distribuitorilor şi cele ale agricultorilor.
În raport sunt abordate situaţii cum ar fi vânzarea la preţuri inferioare costurilor, ameninţarea cu delistarea, taxe speciale în supermarketuri pentru ca anumite mărci de produse alimentare să se regăsească pe rafturi, taxele de listare, bonificaţiile comerciale de intrare, reducerile retroactive la produse deja vândute sau contribuţii considerabile nejustificate la cheltuielile referitoare la promoţii ale distribuitorilor sau insistenţa privind aprovizionarea exclusivă.
Raportorul solicită acţiuni şi măsuri specifice de contracarare la nivel european şi naţional pentru fiecare dintre aceste practici.
În plus, raportorul subliniază efectele pe care concentrarea şi războiul preţurilor în rândul marilor distribuitori le au asupra ocupării forţei de muncă în sectoarele agriculturii şi al producătorilor prin concurenţa care determină o scădere majoră a costurilor şi o reducere a costurilor presupuse de forţa de muncă sau dereglementarea orarelor de funcţionare ori lucrul în weekenduri.
S-a constatat, de asemenea, că concurenţa agresivă la nivelul preţurilor a condus la o scădere a calităţii produselor, acestea având o valoare nutriţională mai mică, precum şi la o perturbare a producţiei de fructe şi legume de sezon.
Deşi este adevărat că concentrarea pieţei poate determina scăderea preţurilor la produsele alimentare, aceasta poate în acelaşi timp genera efecte negative pe termen mediu şi lung prin denaturarea concurenţei loiale şi eliminarea de pe piaţă a micilor întreprinderi şi a producătorilor direcţi.
De aceea, raportorul subliniază faptul că multe IMM-uri din sectorul alimentar sunt extrem de vulnerabile, în special în cazul în care depind într-o mare măsură de un mare magazin de vânzare cu amănuntul.
Acest fapt se explică prin practicile distribuitorilor care folosesc adesea competiţii în vederea oferirii preţului minim între mai mulţi furnizori mici, care pentru a face faţă trebuie să îşi reducă costurile şi marjele.
În plus, în contextul reformei PAC şi în special al decuplării, deciziile agricultorilor privind alegerea produselor vor fi influenţate mai curând de semnalele referitoare la preţuri şi cerere ce provin din sectorul distribuţiei şi nu de politicile agricole europene şi naţionale.
În cele din urmă, raportul abordează problema intensificării speculaţiilor cu alimente ca marfă de schimb.
Comisia Europeană este solicitată să lanseze o anchetă privind speculaţiile cu produse alimentare; în plus, raportorul doreşte ca Grupul la nivel înalt al Comisiei privind competitivitatea industriei agro-alimentare să ia măsuri eficiente pentru a remedia inegalităţile pe piaţa alimentară.
REACŢII EUROPENE
Raportorul propune ca instituţiile europene să adopte un dublu set de măsuri: primul este destinat remedierii imperfecţiunilor pieţei descrise mai sus, iar cel de-al doilea vizează adoptarea de măsuri proactive destinate promovării unei relaţii directe între consumatori şi producători.
Reacţia europeană privind posibilităţile de remediere:
Reacţia europeană privind posibilităţile de remediere a imperfecţiunilor constă în măsuri destinate sporirii transparenţei, unei mai bune reglementări a pieţei şi a unui sistem mai eficient de monitorizare a costurilor şi preţurilor.
În scopul sporirii transparenţei în ceea ce priveşte structura preţurilor şi marja de profit a distribuitorilor, a industriei de prelucrare şi a producătorilor primari, raportorul invită autorităţile naţionale şi europene din domeniul concurenţei să analizeze şi să evalueze preţurile plătite de consumatorii din UE pentru a se asigura că este respectată concurenţa loială la nivelul întregii Uniuni.
Printre măsurile concrete propuse în acest scop, se numără:
· o bază de date europeană, uşor accesibilă cetăţenilor, care să cuprindă liste cu preţurile de referinţă ale produselor din întreaga Europă;
· un grup de acţiune al Comisiei care să activeze la nivelul lanţului de aprovizionare cu alimente şi care să colaboreze cu autorităţile naţionale din domeniul concurenţei;
· lansarea de către Comisia Europeană a unei Cărţi Verzi privind problema puterii de cumpărare a marilor distribuitori;
· o mai bună informare a consumatorilor şi eforturi care să vizeze educarea şi informarea corectă a consumatorilor;
· înfiinţarea unui serviciu de consultanţă european privind producătorii de alimente care să consilieze organizaţiile de agricultori şi producători în ceea ce priveşte distribuirea produselor, comerţul cu amănuntul şi posibilităţile de producere a unor produse specifice;
· consolidarea rolului Centrelor Europene ale Consumatorilor care există deja în aproape toate statele membre; reţeaua ECC ar trebui să aibă mai multe atribuţii şi un buget care să corespundă activităţii pe care o desfăşoară.
· asigurarea, în cadrul Centrelor Europene ale Consumatorilor, a unei linii gratuite de asistenţă telefonică care să dea posibilitatea consumatorilor şi producătorilor agricoli să raporteze 24 de ore din 24 cazuri de abuz şi care să pună la dispoziţia acestora informaţii privind produse şi preţuri comparabile din UE;
· salută introducerea graficelor de performanţă privind pieţele de consum;
· crearea, în cooperare cu FAO, a unui observator internaţional al preţurilor produselor agricole, al preţurilor materiilor prime şi al produselor alimentare pentru o mai bună monitorizare a acestor date;
În ceea ce priveşte eforturile pentru o mai bună monitorizare , raportorul doreşte crearea unui sistem european de monitorizare a pieţei, care să aibă capacitatea de a înregistra tendinţele preţurilor şi costurile materiilor prime.
Acest sistem ar trebui să asigure transparenţa şi să permită compararea transfrontalieră a produselor similare şi să fie creat în cooperare strânsă cu Eurostat şi cu reţeaua Centrelor Europene ale Consumatorilor (ECC).
În final, raportorul invită Comisia să lanseze o analiză şi să promoveze măsuri care să vizeze reducerea rolului intermediarilor în stabilirea preţurilor şi îmbunătăţirea accesului direct la piaţă al agricultorilor europeni.
Reacţia europeană proactivă
Prin reacţia europeană proactivă se înţelege o serie de măsuri destinate facilitării accesului şi contactului direct dintre producătorii agricoli şi consumatori.
Raportorul consideră că astfel poate fi atribuit un rol mai important pe piaţă producătorilor, reducând puterea intermediarilor şi a marilor distribuitori şi oferind în acelaşi timp consumatorilor o gamă mai largă de produse de mai bună calitate.
Printre măsurile propuse, cea mai importantă este utilizarea noilor tehnologii şi a internetului .
Raportorul consideră că noile tehnologii pot fi folosite pentru furnizarea de informaţii mai detaliate cu privire la provenienţa, preţul şi caracteristicile diferitelor sortimente de produse agricole şi alimentare.
În acest scop, raportorul propune ca o parte din fondurile destinate programelor de dezvoltare rurală, precum şi din fondurile pentru concurenţă şi coeziune să fie folosite pentru a facilita accesul pe piaţă al producătorilor prin tehnologii moderne şi internet.
În plus, raportorul solicită adoptarea de măsuri care să confere mai multă importanţă conceptului de „ alimente locale ” şi să sprijine mai eficient pieţele alimentare tradiţionale.
Se solicită o intensificare a politicilor Uniunii Europene privind protejarea indicaţiilor de origine şi geografice, precum şi a altor certificări.
În acest sens, raportorul salută dezbaterea lansată pe 15 octombrie odată cu lansarea Cărţii Verzi a Comisiei privind calitatea produselor alimentare.
În sfârşit, dar nu în ultimul rând, este propusă crearea unei etichete speciale pentru produsele agricole europene, după modelul produselor comerţului echitabil; această etichetă ar trebui să garanteze un tratament echitabil pe parcursul întregului proces de producţie şi distribuţie.
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
17.2.2009
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
33
4
2
Membri titulari prezenţi la votul final
Vincenzo Aita, Niels Busk, Luis Manuel Capoulas Santos, Giovanna Corda, Albert Deß, Constantin Dumitriu, Michl Ebner, Carmen Fraga Estévez, Lutz Goepel, Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf, Esther Herranz García, Lily Jacobs, Elisabeth Jeggle, Heinz Kindermann, Vincenzo Lavarra, Stéphane Le Foll, Véronique Mathieu, Mairead McGuinness, Rosa Miguélez Ramos, James Nicholson, María Isabel Salinas García, Sebastiano Sanzarello, Agnes Schierhuber, Willem Schuth, Czesław Adam Siekierski, Alyn Smith, Petya Stavreva, Donato Tommaso Veraldi
Membri supleanţi prezenţi la votul final
Katerina Batzeli, Esther De Lange, Ilda Figueiredo, Béla Glattfelder, Wiesław Stefan Kuc, Roselyne Lefrançois, Astrid Lulling, Catherine Neris, Maria Petre, Markus Pieper, Struan Stevenson
Membri supleanţi [articolul 178 alineatul (2)] prezenţi la votul final
Hélène Goudin, Mieczysław Edmund Janowski, Ewa Tomaszewska
