FINAL
A6-0259/2007
28.6.2007
RAPORT
privind implicaţiile instituţionale şi juridice ale utilizării instrumentelor legislative neobligatorii
(2007/2028(INI))
Comisia pentru afaceri juridice
Raportor:
Manuel Medina Ortega
Raportor pentru aviz(*): Philip Dimitrov, Comisia pentru afaceri consituţionale
(*) Procedura comisiilor asociate – Articolul 47 din Regulamentul de procedură
PE 386.366v01-00
CUPRINS
PROPUNERE DE REZOLUŢIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN......................................3
AVIZ al Comisiei pentru afaceri constituţionale ............................................9
AVIZ al Comisiei pentru piaţa internă şi protecţia consumatorului .12
AVIZ al Comisiei pentru cultură şi educaţie .....................................................16
PROCEDURĂ ...........................................................................................................................18
PROPUNERE DE REZOLUŢIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN
privind implicaţiile instituţionale şi juridice ale utilizării instrumentelor legislative neobligatorii
( 2007/2028(INI) )
Parlamentul European,
– având în vedere Tratatul CE şi în special articolele 211, 230 şi 249,
– având în vedere articolul 45 din Regulamentul său de procedură,
– având în vedere raportul Comisiei pentru afaceri juridice şi avizele Comisiei pentru afaceri constituţionale, Comisiei pentru piaţa internă şi protecţia consumatorilor şi Comisiei pentru cultură şi educaţie ( A6‑0259/2007 ),
A. întrucât noţiunea de legislaţie neobligatorie, bazată pe uzanţe, este ambiguă şi nocivă şi nu ar trebui utilizată în niciun document al instituţiilor comunitare;
B. întrucât distincţia dintre dura lex şi mollis lex , fiind o aberaţie conceptuală, nu ar trebui acceptată sau recunoscută;
C. întrucât aşa-numitele instrumente legislative neobligatorii, precum recomandările, cărţile verzi, cărţile albe sau concluziile Consiliului, nu au nicio valoare juridică şi nu produc efecte juridice;
D. întrucât instrumentele legislative neobligatorii nu asigură o protecţie juridică deplină;
E. întrucât recurgerea sistematică la instrumente legislative neobligatorii ar însemna trecerea de la modelul unic al Comunităţii la cel al unei organizaţii internaţionale tradiţionale;
F. întrucât, în prezent, au loc dezbateri privind modalitatea de sporire a eficienţei funcţiei de reglementare a Uniunii Europene, atât în legătură cu „instrumentele legislative neobligatorii”, cât şi cu „instrumentele legislative obligatorii”;
G. întrucât în cauza Van Gend en Loos, Curtea de Justiţie a Comunităţilor Europene a considerat că tratatul „este mai mult decât un acord care doar creează obligaţii reciproce între statele semnatare.
Comunitatea reprezintă o nouă ordine juridică de drept internaţional, în beneficiul căreia statele şi-au limitat drepturile suverane, deşi în domenii limitate, sub incidenţa sa aflându-se nu numai statele membre, ci şi cetăţenii acestora .
În consecinţă, dreptul comunitar nu numai că impune obligaţii indivizilor, dar are şi scopul de a le oferi drepturi, care devin o parte a patrimoniului lor juridic.
Aceste drepturi decurg nu numai din dispoziţiile prevăzute în mod expres de tratat, ci şi din obligaţiile impuse în mod clar de tratat indivizilor, statelor membre şi instituţiilor Comunităţii”
Cauza 26/62 Van Gend & Loos , Culegere 1963, p 1. ;
H. întrucât, în consecinţă, dreptul comunitar se diferenţiază de dreptul internaţional public prin faptul că are caracter obligatoriu, nu numai pentru state, dar şi pentru indivizi, care beneficiază astfel de drepturi garantate din punct de vedere juridic, precum şi prin faptul că implică un set de instituţii, inclusiv Parlamentul European, ales direct de cetăţenii Uniunii; întrucât, mai mult, ordinea legală europeană se bazează pe democraţie şi pe statul de drept, aşa cum afirmă clar articolul 6 din Tratatul UE şi preambulul la acelaşi tratat;
I. întrucât aceasta înseamnă că instituţiile UE pot acţiona doar în conformitate cu principiul legalităţii, mai precis în conformitate cu un temei juridic care le conferă competenţă şi doar în limitele prerogativelor lor şi întrucât există o Curte de Justiţie care se asigură că instituţiile respectă acest principiu;
J. întrucât, atunci când Comunitatea are competenţă legislativă, cel mai adecvat mod de a acţiona este adoptarea legislaţiei de către instituţiile democratice ale Uniunii, Parlamentul European şi Consiliul, în măsura în care acest lucru încă se impune, având în vedere principiile subsidiarităţii şi proporţionalităţii; întrucât siguranţa juridică, statul de drept, accesul la justiţie şi forţa executorie pot fi asigurate doar de legiferare, prin procedurile instituţionale prevăzute în tratat; întrucât acest lucru presupune şi respectul pentru echilibrul instituţional, prevăzut în tratat, şi permite transparenţa procesului decizional;
K. întrucât, în general, competenţa Comunităţii de a legifera exclude utilizarea de „instrumente legislative neobligatorii” sau de „norme de conduită prevăzute în instrumente cărora nu li s-a acordat obligativitate juridică în sine, dar care pot avea, totuşi, unele efecte juridice indirecte, având ca scop şi putând crea efecte practice ”
Linda Senden, "Soft Law, Self-Regulation and Co-Regulation in European Law: Where do they meet?", EJCL, Vol.
9, 1.1.2005. , care au fost utilizate de-a lungul timpului pentru a compensa lipsa unei capacităţi oficiale de a legifera şi/sau a mijloacelor de executare, aparţinând, astfel, tipic, dreptului internaţional public;
L. întrucât, în cazurile în care tratatul le prevede în mod expres, instrumentele legislative neobligatorii sunt legitime, cu condiţia să nu fie utilizate ca înlocuitor al legislaţiei în domenii în care Comunitatea are putere legislativă şi în care se impune o legislaţie comunitară, ţinând cont de principiile subsidiarităţii şi ale proporţionalităţii, întrucât aceasta ar constitui, de asemenea, o încălcare a principiului alocării competenţelor specifice şi întrucât aceasta se aplică a fortiori comunicărilor Comisiei care au ca scop interpretarea legislaţiei comunitare; întrucât instrumentele preparatorii, cum ar fi cărţile verzi şi cărţile albe, reprezintă o utilizare legitimă a instrumentelor legislative neobligatorii, la fel ca şi notificările şi orientările publicate de către Comisie pentru a explica cum aplică politicile în domeniul concurenţei şi al ajutorului de stat;
M. întrucât aceste instrumente, care pot fi folosite ca instrumente interpretative sau pregătitoare pentru actele legislative cu caracter obligatoriu, nu ar trebui asimilate legislaţiei şi nu trebui să aibă efecte juridice;
N. întrucât o astfel de situaţie ar genera confuzie şi nesiguranţă într-un domeniu în care claritatea şi certitudinea juridică ar trebui să prevaleze, în interesul statelor membre şi al cetăţenilor;
O. întrucât Parlamentul respectă dreptul de iniţiativă al Comisiei, dar, în acelaşi timp, îşi susţine şi dreptul de a invita Comisia să prezinte o propunere legislativă (articolul 192 TCE);
P. întrucât metoda deschisă de coordonare poate fi utilă în promovarea realizării pieţei interne, dar este regretabil că implicarea Parlamentului şi a Curţii de Justiţie în acest demers este foarte redusă; întrucât, din cauza acestui deficit democratic în aşa numita metodă deschisă de coordonare, aceasta nu ar trebui să fie utilizată abuziv, pentru a înlocui lipsa de competenţa legislativă a Comunităţii şi a crea astfel statelor membre obligaţii de facto , echivalente cu dispoziţiile legale, dar stabilite în afara procedurilor legislative prevăzute în tratat;
Q. întrucât articolul 211 TCE prevede că ”Pentru a asigura funcţionarea şi dezvoltarea pieţei comune, Comisia formulează recomandări (....) în domeniile care fac obiectul prezentului tratat, în cazul în care se prevede acest lucru în mod expres în tratat sau Comisia consideră că este necesar”, dar, în conformitate cu articolul 249, al cincilea paragraf, recomandările nu sunt obligatorii şi, conform Curţii, sunt „măsuri care, chiar şi în ceea ce priveşte persoanele cărora le sunt adresate, nu sunt menite să producă efecte obligatorii”
Cauza C-322/88 Grimaldi [1989] ECR 4407, punctele (13) şi (16) şi nu creează drepturi pe care indivizii să le poată exercita în faţa unei instanţe naţionale
Grimaldi , punctul (16) şi întrucât articolul 230 TCE exclude anularea recomandărilor, din moment ce acestea nu sunt obligatorii;
R. întrucât, cu toate acestea, Curtea a stabilit că astfel de acte „nu pot (...) fi considerate ca fiind total lipsite de efect juridic.
Tribunalele naţionale sunt obligate să ia în considerare recomandările pentru a decide în cazurile aduse în atenţia lor, mai ales atunci când ele clarifică interpretarea măsurilor naţionale adoptate pentru a le pune în aplicare sau atunci când ele sunt create pentru a completa dispoziţiile comunitare obligatorii”
Grimaldi , punctul (18) ;
S. întrucât este posibil ca recomandările, în cazul în care sunt nu utilizate cu suficientă precauţie, să ducă la acţiuni ultra vires ale Comisiei;
T. întrucât articolul I-33 din Tratatul Constituţional conţine o dispoziţie similară celei de la articolul 211 TCE, adăugând că „în cazul în care examinează un proiect de act legislativ, Parlamentul European şi Consiliul se abţin de la adoptarea de acte care nu au fost prevăzute de procedura legislativă aplicabilă domeniului respectiv”;
U. întrucât, în 2005, Comisia a adoptat o recomandare privind gestiunea transfrontalieră a drepturilor de autor pentru serviciile de muzică online legale, în temeiul articolului 211 TCE, descrisă ca ”un instrument legislativ neobligatoriu, creat pentru a da pieţei şansa de a se îndrepta într-o direcţie corectă” şi, aparent, pentru a defini mai clar directivele în vigoare privind drepturile de autor în societatea informaţională
Directiva 2001/29/CE (JO L 167, 22.6.2001, p.10) , şi privind dreptul de închiriere şi de împrumut, precum şi alte drepturi conexe drepturilor de autor
Directiva 92/100/CE (JO L 346, 27.11.1992, p.61), astfel cum a fost modificată. ; întrucât, ţinând cont de faptul că scopul său principal este încurajarea sistemului de licenţiere multiteritorială şi elaborarea unor recomandări privind reglementarea acestui domeniu, Comisia aplică anumite politici cu ajutorul instrumentelor legislative neobligatorii;
V. întrucât Comisia a luat în considerare sau pare că ia în considerare acţiunea prin intermediul recomandărilor în alte domenii în care Comunitatea are competenţă legislativă, inclusiv reglementarea impozitelor pentru drepturile de autor şi limitarea responsabilităţii ascultătorilor;
W. întrucât, în afară de aceasta, proiectul de drept contractual rămâne încă asimilat domeniului instrumentelor legislative neobligatorii;
X. întrucât, în domeniile în care Comunitatea are competenţă legislativă, dar lipseşte voinţa politică de a introduce noi legi, utilizarea instrumentelor legislative neobligatorii poate să ocolească organele legislative competente, să nu ţină seama de principiile democraţiei şi ale statului de drept, prevăzute în articolul 6 din Tratatul UE, precum şi de principiile subsidiarităţii şi ale proporţionalităţii, prevăzute în articolul 5 TCE, şi poate duce la acţiuni ultra vires ale Comisiei;
Y. întrucât instrumentele legislative neobligatorii tind să dea naştere unei impresii de „superbirocraţie” fără legitimitate democratică, nu doar îndepărtată de cetăţeni, ci şi ostilă acestora, care doreşte să ajungă la aranjamente cu reprezentanţii unor lobby-uri puternice, fără negocieri transparente şi pe înţelesul cetăţenilor, şi întrucât acest fapt poate crea aşteptări legitime din partea unor terţi afectaţi (de ex. consumatorii) care nu au posibilitatea de a invoca ulterior aceste instrumente în faţa legii, confruntaţi cu acte care au efecte juridice neavantajoase pentru ei;
Z. întrucât agenda privind o mai bună legiferare nu trebuie subminată, pentru a permite executivului Comunităţii să legifereze efectiv prin intermediul instrumentelor legislative neobligatorii, subminând astfel potenţial ordinea legală a Comunităţii, evitând implicarea Parlamentului ales în mod democratic şi verificarea juridică efectuată de Curtea de Justiţie, precum şi lipsind cetăţenii de căi de atac;
Za. întrucât nu este prevăzută nicio procedură de consultare a Parlamentului în privinţa utilizării instrumentelor legislative neobligatorii, precum recomandările şi comunicările interpretative,
1. consideră că, în contextul Comunităţii, instrumentele legislative neobligatorii reprezintă adesea un instrument ambiguu şi ineficient care poate avea efecte adverse asupra legislaţiei şi echilibrului instituţional ale Comunităţii şi trebuie utilizat cu precauţie, chiar şi în cazurile prevăzute în Tratat;
2. reaminteşte că aşa-numitele instrumente legislative neobligatorii nu pot reprezenta un substitut pentru actele şi instrumentele juridice, care sunt menite să asigure continuitatea procesului legislativ, în special în domeniul culturii şi educaţiei;
3. subliniază că fiecare instituţie a UE, inclusiv Consiliul European, trebuie să ia în considerare atât opţiunile legislative, cât şi cele nelegislative atunci când decid dacă vor lua măsuri şi care vor fi acestea, în funcţie de caz;
4. consideră că metoda deschisă de coordonare este îndoielnică din punct de vedere juridic, deoarece funcţionează fără participare parlamentară şi verificare judiciară suficiente; consideră, prin urmare, că trebuie utilizată doar în cazuri excepţionale şi că ar fi de dorit să se ia în considerare modul în care Parlamentul se poate implica în această procedură;
5. deplânge utilizarea instrumentelor legislative neobligatorii de către Comisie drept surogat pentru legislaţia comunitară care este încă necesară în sine, luând în considerare principiile subsidiarităţii şi ale proporţionalităţii, şi faptul că aceste instrumente extrapolează jurisprudenţa Curţii de Justiţie, aplicând-o în teritorii neexplorate;
6. îndeamnă instituţiile să acţioneze prin analogie cu articolul I-33 din Tratatul Constituţional, abţinându-se de la adoptarea unor instrumente legislative neobligatorii, atunci când se au în vedere propuneri de acte legislative; consideră că această obligaţie, conform legislaţiei în vigoare, reiese din principiul statului de drept, în conformitate cu articolul 6 din Tratatul UE;
7. îndeamnă Comisia să depună eforturi speciale pentru garantarea transparenţei, vizibilităţii şi a răspunderii publice în procesul de adoptare a actelor comunitare neobligatorii, precum şi pentru utilizarea mai frecventă a evaluării de impact în procesul decizional;
8. invită Comisia să acorde o atenţie deosebită efectului instrumentelor legislative neobligatorii asupra consumatorilor şi posibilelor căi de atac, înainte de a propune orice măsură care implică instrumente legislative neobligatorii;
9. este de părere că, în ceea ce priveşte comunicările Comisiei, din cărţile verzi şi cărţile albe nu decurg obligaţii juridice directe; este de părere, totuşi, că nu ar trebui să se considere că adoptarea documentelor de consultare şi a declaraţiilor politice de intenţie implică vreo obligaţie juridică de a emite reglementări corespunzătoare;
10. este de părere că comunicările interpretative ale Comisiei servesc scopului legitim de a oferi certitudine juridică, dar că rolul lor trebuie să se limiteze la acest fapt; consideră că, atunci când servesc la impunerea unor noi obligaţii, comunicările interpretative constituie o extindere inadmisibilă a legiferării prin instrumente juridice neobligatorii; susţine că atunci când o comunicare conţine reglementări detaliate, care nu sunt inerente principiilor libertăţilor stabilite în conformitate cu tratatul, se îndepărtează de la scopul pe care îl are şi este prin urmare nulă şi neavenită
Cauza C-57/95, Franţa c.
Comisiei, Culegere 1997, p.
I-1672. ;
11. este de părere că acele comunicări care îndeplinesc criteriile menţionate mai sus ar trebui, în consecinţă, să fie emise doar în cazurile în care Parlamentul şi Consiliul, cu alte cuvinte legislativul, au cerut Comisiei să întocmească comunicările interpretative necesare; consideră că transpunerea în realitate a tratatului este responsabilitatea legislativului şi că interpretarea acestuia este responsabilitatea Curţii de Justiţie;
12. este de părere că standardizarea şi normele de conduită sunt elemente importante ale autoreglementării; consideră, totuşi, că standardizarea nu trebuie să ducă la o reglementare excesivă şi, prin urmare, să reprezinte o povară suplimentară, în special pentru întreprinderile mici şi mijlocii; consideră, din acest motiv, că temeiurile juridice vizate ar trebui să cuprindă dispoziţii menite să prevină suprareglementarea;
13. subliniază că, deşi este legitim din partea Comisiei să utilizeze instrumente prelegislative, nu trebuie să se abuzeze de procesul prelegislativ iar acesta nu trebuie prelungit în mod nejustificat; consideră că, în domenii precum proiectul de drept contractual, Comisia urmează a preciza dacă decide să îşi utilizează nu dreptul său la iniţiativă şi în ce temei juridic;
14. subliniază că Parlamentul, care este singura instituţie aleasă în mod democratic, nu este consultat în prezent în legătură cu utilizarea aşa-numitelor instrumente legislative neobligatorii, precum recomandările Comisiei, întemeiat pe articolul 211 TCE, comunicările interpretative şi alte documente de natură similară;
15. consideră că acordurile interinstituţionale pot produce efecte juridice doar în cadrul relaţiilor dintre instituţiile UE şi că, prin urmare, ele nu reprezintă instrumente legislative neobligatorii, definite din punctul de vedere al unei efect juridic asupra terţilor;
16. invită Comisia să elaboreze, în cooperare cu Parlamentul, un modus operandi care să garanteze participarea organelor alese în mod democratic, inclusiv, eventual, prin intermediul unui acord interinstituţional, asigurând astfel un control mai eficient al necesităţii de a adopta instrumente legislative neobligatorii.
17. cere Comisiei să se consulte cu Parlamentul European privind modul de consultare a acestuia înainte de adoptarea de către Comisie a instrumentelor legislative neobligatorii, pentru a permite verificarea măsurilor legislative neobligatorii propuse şi pentru a evita orice abuz de putere de către executiv; propune, astfel, organizarea de consultări privitoare la încheierea unui acord interinstituţional pe această temă; consideră că acest acord trebuie să aibă drept scop, în special, găsirea unei soluţii pentru contradicţia apărută în urma dispoziţiilor de la articolul 211, articolul 249 al cincilea paragraf, precum şi de la articolul 230 TCE şi a jurisprudenţei Curţii Europene de Justiţie, atunci când aceasta din urmă cere instanţelor naţionale să ia în considerare, în cadrul litigiilor curente, recomandările care, potrivit tratatului, nu creează obligativitate;
18. reaminteşte importanţa participării Parlamentului, ca principal reprezentant al intereselor cetăţenilor Uniunii Europene, la toate procesele decizionale, pentru a reduce neîncrederea cu care numeroşi cetăţeni privesc, în prezent, integrarea şi valorile europene;
19. subliniază, aşadar, că expresia „instrument legislativ neobligatoriu”, precum şi trimiterile la aceasta, ar trebui evitate în mod constant în orice documente oficiale ale instituţiilor europene;
20.
Încredinţează Preşedintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluţie Consiliului, Comisiei şi parlamentelor statelor membre.
3.5.2007
AVIZ al Comisiei pentru afaceri constituţionale
destinat Comisiei pentru afaceri juridice
privind implicaţiile instituţionale şi juridice ale utilizării instrumentelor legislative neobligatorii
( 2007/2028(INI) )
Raportor pentru aviz (*): Philip Dimitrov Dimitrov
(*) Cooperare consolidată între comisii – articolul 47 din Regulamentul de procedură
SUGESTII
Comisia pentru afaceri constituţionale recomandă Comisiei pentru afaceri juridice, competentă în fond, includerea următoarelor sugestii în propunerea de rezoluţie ce urmează a fi adoptată:
A. întrucât Uniunea Europeană trebuie să respecte principiul proporţionalităţii [articolul 5 alineatul (2) TCE] şi, prin urmare, să nu recurgă inutil la legiferare;
B. întrucât utilizarea instrumentelor legislative neobligatorii reprezintă o formulă testată şi experimentată pe larg pentru înlocuirea sau pregătirea legislaţiei Uniunii Europene;
C. întrucât Parlamentul respectă dreptul de iniţiativă al Comisiei, dar, în acelaşi timp, îşi susţine şi dreptul de a invita Comisia să prezinte o propunere legislativă (articolul 192 TCE);
D. întrucât instrumentele legislative neobligatorii, cărora nu li s-au atribuit efecte juridice obligatorii, dar care pot avea totuşi anumite efecte juridice - indirecte - s-au dovedit capabile să reglementeze eficient anumite domenii specifice de activitate în Comunitate, în contextul şi în condiţiile prevăzute de tratatele UE;
E. întrucât este posibil ca recomandările, în cazul în care sunt utilizate fără suficientă atenţie, pot face ca anumite acte ale Comisiei să depăşească limitele competenţelor sale;
F. întrucât Parlamentul sprijină cu fermitate Acordul interinstituţional pentru o legiferare mai bună din 2003 ;
G. întrucât în prezent au loc dezbateri privind modalitatea de sporire a eficienţei funcţiei de reglementare a Uniunii Europene, atât în legătură cu „instrumentele legislative obligatorii”, cât şi cu „instrumentele legislative neobligatorii”;
H. întrucât instrumentele legislative neobligatorii nu asigură o protecţie juridică deplină ;
I. întrucât recurgerea sistematică la instrumente legislative neobligatorii înseamnă trecerea de la modelul unic al Comunităţii Europene la cel al unei organizaţii internaţionale tradiţionale;
J. întrucât instrumentele legislative neobligatorii trebuie să fie utilizate ca instrumente pregătitoare pentru acte legislative obligatorii, urmând a fi înlocuite în momentul adoptării legislaţiei adecvate, şi să contribuie la interpretarea şi aplicarea legislaţiei comunitare;
K. întrucât instrumentele legislative neobligatorii reprezintă o formă interactivă, larg acceptată, a politicii de reglementare a UE, împreună cu coordonarea, cooperarea, negocierea şi ierarhizarea,
1. subliniază că fiecare instituţie a UE, inclusiv Consiliul European, trebuie să ia în considerare atât opţiunile legislative, cât şi cele nelegislative atunci când decid, de la caz la caz, dacă şi ce măsuri să ia;
2. subliniază faptul că „instrumentele legislative neobligatorii” reprezintă o practică recunoscută şi că ar trebui abordate cu deosebită precauţie;
3. solicită Comisiei să depună eforturi speciale pentru garantarea transparenţei, vizibilităţii şi răspunderii publice în procesul de adoptare a actelor comunitare neobligatorii, precum şi pentru utilizarea mai frecventă a evaluării de impact în procesul decizional;
4. invită Comisia să creeze, în cooperare cu Parlamentul, un mod de operare care să garanteze participarea organelor alese în mod democratic, inclusiv, pe cât posibil, prin intermediul unui acord interinstituţional, şi deci un control mai eficient al nevoii de a adopta instrumente legislative neobligatorii .
PROCEDURĂ
Titlu
Implicaţiile instituţionale şi juridice ale utilizării instrumentelor legislative neobligatorii
Numărul procedurii
2007/2028(INI)
Comisia competentă în fond
JURI
Aviz emis de către
Data anunţului în plen
AFCO 15.2.2007
Cooperare consolidată - data anunţului în plen
15.2.2007
Raportor pentru aviz :
Data numirii
Philip Dimitrov Dimitrov 1.3.2007
Raportorul pentru aviz substituit
Examinare în comisie
20.3.2007
10.4.2007
2.5.2007
Data adoptării
2.5.2007
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
18
Membri titulari prezenţi la votul final
Enrique Barón Crespo, Richard Corbett, Brian Crowley, Philip Dimitrov Dimitrov, Andrew Duff, Maria da Assunção Esteves, Ingo Friedrich, Anneli Jäätteenmäki, Sylvia-Yvonne Kaufmann, Jo Leinen, Íñigo Méndez de Vigo, Rihards Pīks
Membri supleanţi prezenţi la votul final
Klaus Hänsch, Gérard Onesta, Georgios Papastamkos, Jacek Protasiewicz, György Schöpflin, Alexander Stubb
Membri supleanţi [articolul 178 alineatul (2)] prezenţi la votul final
Observaţii (date disponibile într-o singură limbă)
8.6.2007
AVIZ al Comisiei pentru piaţa internă şi protecţia consumatorului
pentru Comisia pentru afaceri juridice
privind implicaţiile instituţionale şi juridice ale utilizării instrumentelor legislative neobligatorii
( 2007/2028(INI) )
Raportor pentru aviz: Andreas Schwab
SUGESTII
Comisia pentru piaţa internă şi protecţia consumatorului recomandă Comisiei pentru afaceri juridice, competentă în fond, includerea următoarelor sugestii în propunerea de rezoluţie ce urmează a fi adoptată:
1. este de părere că utilizarea instrumentelor legislative neobligatorii a devenit o practică recunoscută şi că, în circumstanţe speciale şi clar definite, acestea reprezintă un instrument adecvat; consideră că, în anumite cazuri, instrumentele juridice neobligatorii dau posibilitatea unei reacţii rapide la schimbări; consideră totuşi că, atunci când se elaborează dispoziţiile instrumentelor legislative neobligatorii, trebuie luate măsuri pentru a garanta că acestea sunt flexibile, că celor afectaţi li se acordă libertate maximă în ceea ce priveşte aplicarea lor şi că acestea contribuie la evitarea reglementării excesive şi a birocratizării;
2. este de părere că, pe de altă parte, instrumentele juridice neobligatorii nu pot înlocui legislaţia oficială; remarcă faptul că la prima vedere aceste instrumentele juridice par a fi neobligatorii din punct de vedere juridic, dar ele pot da naştere unui „angajament politic” care poate juca chiar rolul unei obligaţii legale; consideră că democraţia şi caracterul imperativ al statului de drept necesită, prin urmare, ca legislativul, Parlamentul şi Consiliul, să fie implicate ori de câte ori sunt impuse obligaţii asupra persoanelor ; consideră că părţile implicate ar trebui de asemenea să nu fie private de protecţia legală pe care o oferă Curtea de Justiţie; invită Comisia să se consulte cu Parlamentul despre modul în care Parlamentul poate fi consultat înainte de adoptarea instrumentelor legislative neobligatorii, pentru a permite examinarea acestor instrumente propuse şi evitarea oricărui abuz de putere din partea executivului;
3. este de părere că sunt necesare clarificări suplimentare în legătură cu măsura şi condiţiile în care se permite utilizarea instrumentelor legislative neobligatorii; consideră că este responsabilitatea Parlamentului şi a Consiliului de a stabili criteriile pentru folosirea instrumentelor legislative neobligatorii; este de acord cu opinia Curţii că, în majoritatea cazurilor, instrumentele juridice neobligatorii nu sunt obligatorii din punct de vedere juridic
CEJ, Cauza C-57/95, Franţa c.
Comisiei (Fondurile de pensii), Culegere 1997, p.
I-1627, 1651 , în unele cazuri însă obligativitatea lor politică este, de fapt, egală cu reglementarea
CEJ, Cauza 108/83, Luxemburg c.
Parlament, Culegere 1984, 1945, 1957; CEJ, Cauza 310/85, Deufil c.
Comisiei, Culegere 1987, 901, 927; CEJ, Cauza C-313/90, SIRFS şi alţii c.
Comisiei, Culegere 1993, p.
I-1125, 1186. ;
4 este conştientă că reglementarea clasică nu reprezintă întotdeauna cel mai eficace mod de a atinge obiectivele politice dorite, mai ales dat fiind faptul că atingerea obiectivelor nu poate fi garantată mereu şi că, uneori, reglementarea clasică atrage după sine crearea de obligaţii administrative care compromit rezultatele;
5. este de părere că obligaţia Comunităţii este să legifereze doar în cazurile în care este necesar, în conformitate cu Protocolul privind aplicarea principiilor subsidiarităţii şi proporţionalităţii şi recunoscând necesitatea de a utiliza, în cazurile adecvate sau acolo unde Tratatul nu impune, în mod special, utilizarea unui instrument juridic, mecanisme de reglementare alternative;
6 .este de părere că, în ceea ce priveşte comunicările Comisiei, din cărţile verzi şi cărţile albe nu decurg obligaţii juridice directe; totuşi este de părere că adoptarea documentelor de consultare şi a declaraţiilor politice de intenţie nu ar trebui să fie considerată ca implicând vreo obligaţie juridică de a emite reglementări corespunzătoare;
7. este de părere că comunicările interpretative ale Comisiei servesc scopul legitim de a oferi siguranţă juridică, dar că scopul lor trebuie să se limiteze la acest fapt; consideră că, atunci când servesc la impunerea unor noi obligaţii, comunicările interpretative constituie o extindere inadmisibilă a legiferării prin instrumentele juridice neobligatorii; susţine că atunci când o comunicare conţine reglementări detaliate, care nu sunt prevăzute direct în libertăţile stabilite în conformitate cu tratatul, se îndepărtează de la scopul pe care îl are şi este prin urmare nulă şi neavenită
Cauza C-57/95, Franţa c.
Comisiei citată mai sus, la p.
1651. ;
8. este de părere că comunicările care îndeplinesc criteriile menţionate mai sus ar trebui, prin urmare, să fie emise doar în cazurile în care Parlamentul şi Consiliul, cu alte cuvinte legislativul, au cerut Comisiei să întocmească comunicările interpretative necesare; consideră că transpunerea în realitate a tratatului, este responsabilitatea legislativului şi că interpretarea acestuia este responsabilitatea Curţii;
9. este de părere că standardizarea şi codurile de conduită sunt elemente importante ale autoreglementării; totuşi, consideră că standardizarea nu trebuie să conducă la o reglementare excesivă şi, prin urmare, să reprezinte o povară suplimentară, în special pentru întreprinderile mici şi mijlocii; prin urmare consideră că bazele juridice în cauză ar trebui să conţină măsuri de siguranţă împotriva reglementării excesive, de exemplu prevăzându-se ca activităţile propuse să fie coordonate mai îndeaproape cu Parlamentul şi Consiliul; solicită Comisiei să pună la dispoziţia Parlamentului şi a Consiliului informaţii privind cazurile în care autoreglementarea şi coreglementarea sunt folosite în UE, pentru a permite Parlamentului şi Consiliului să evalueze precis modul de funcţionare al acestor instrumente legislative;
10. consideră că metoda deschisă de coordonare este îndoielnică din punct de vedere juridic, deoarece funcţionează fără o participare parlamentară suficientă şi fără un control judiciar suficient; prin urmare, consideră că trebuie utilizată doar în cazuri excepţionale şi ar fi de dorit să se ia în considerare modul în care Parlamentul se poate implica în această procedură;
11. consideră că acordurile interinstituţionale pot produce efecte juridice doar asupra relaţiilor dintre instituţiile UE şi că prin urmare ele nu reprezintă instrumente legislative neobligatorii, definite din punctul de vedere al legăturii cu terţe părţi;
12. invită Comisia să acorde o atenţie deosebită efectului instrumentelor legislative neobligatorii asupra consumatorilor şi posibilelor mijloace de atac, înainte de a propune orice măsură care implică instrumente legislative neobligatorii.
PROCEDURĂ
Titlu
Implicaţiile instituţionale şi juridice ale utilizării instrumentelor legislative neobligatorii
Numărul procedurii
2007/2028 (INI)
Comisia competentă în fond
JURI
Aviz emis de către
Data anunţului în plen
IMCO 15.2.2007
Raportor pentru aviz :
Data numirii
Andreas Schwab 1.3.2007
Examinare în comisie
12.4.2007
7.5.2007
Data adoptării
5.6.2007
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
34
Membri titulari prezenţi la votul final
Daniela Buruiană-Aprodu, Charlotte Cederschiöld, Gabriela Creţu, Mia De Vits, Rosa Díez González, Evelyne Gebhardt, Małgorzata Handzlik, Malcolm Harbour, Edit Herczog, Pierre Jonckheer, Alexander Lambsdorff, Kurt Lechner, Lasse Lehtinen, Toine Manders, Arlene McCarthy, Béatrice Patrie, Zita Pleštinská, Guido Podestà, Zuzana Roithová, Luisa Fernanda Rudi Ubeda, Heide Rühle, Christel Schaldemose, Andreas Schwab, Alexander Stubb, Eva-Britt Svensson, Marianne Thyssen, Horia-Victor Toma, Jacques Toubon, Barbara Weiler
Membri supleanţi prezenţi la votul final
Wolfgang Bulfon, André Brie, Manuel Medina Ortega, Diana Wallis
Membri supleanţi [articolul 178 alineatul (2)] prezenţi la votul final
Cristobal Montoro Romero, Paul Rübig
Observaţii (date disponibile într-o singură limbă)
...
19.6.2007
AVIZ al Comisiei pentru cultură şi educaţie
destinat Comisiei pentru afaceri juridice
privind implicaţiile instituţionale şi juridice ale utilizării instrumentelor legislative neobligatorii
( 2007/2028(INI) )
Raportor pentru aviz: Vasco Graça Moura
SUGESTII
Comisia pentru cultură şi educaţie recomandă Comisiei pentru afaceri juridice, competentă în fond, includerea următoarelor sugestii în propunerea de rezoluţie ce urmează a fi adoptată:
A. întrucât noţiunea de legislaţie neobligatorie, bazată pe uzanţe, este ambiguă şi nocivă şi nu ar trebui utilizată în documentele instituţiilor comunitare;
B. întrucât distincţia dintre dura lex şi mollis lex, care constituie o aberaţie conceptuală, nu ar trebui acceptată sau recunoscută;
C. întrucât aşa-numitele instrumente legislative legislative neobligatorii, precum recomandările, cărţile verzi, cărţile albe sau concluziile Consiliului, nu au nicio valoare juridică şi nu produc efecte juridice;
D. întrucât aceste instrumente, la care se poate recurge pentru interpretarea actelor legislative cu caracter obligatoriu sau care pot fi utilizate ca măsuri pregătitoare, nu ar trebui asimilate actelor legislative şi nu ar trebui să li se acorde niciun rol în procesul de legiferare;
E. întrucât o astfel de situaţie ar genera confuzie şi nesiguranţă într-un domeniu în care claritatea şi certitudinea juridică ar trebui să prevaleze, în interesul statelor membre şi al cetăţenilor,
1. reaminteşte că aşa-numitele instrumente legislative neobligatorii nu pot reprezenta un substitut pentru actele şi instrumentele juridice, care sunt menite să garanteze continuitatea procesului legislativ, în special în domeniul culturii şi educaţiei;
2. subliniază că Parlamentul, care este singura instituţie aleasă în mod democratic, nu este consultat în prezent în legătură cu utilizarea aşa-numitelor instrumente legislative neobligatorii, precum recomandările Comisiei în temeiul articolului 211 din Tratatul CE, comunicările interpretative şi alte documente de natură similară;
3. subliniază că, în special în domeniile educaţiei, formării şi tineretului, metoda deschisă de coordonare este o formă obişnuită de cooperare; deplânge faptul că implicarea Parlamentului este redusă;
4. solicită Comisiei să garanteze consultarea oficială a Parlamentului şi consultarea transparentă şi extinsă a părţilor interesate şi a consumatorilor privind eventualele recomandări ale Comisiei; subliniază că instrumentele legislative neobligatorii ar trebui utilizate cu prudenţă;
5. reaminteşte importanţa participării Parlamentului, ca principal reprezentant al intereselor cetăţenilor Uniunii Europene, la toate procesele decizionale, pentru a reduce neîncrederea cu care numeroşi cetăţeni privesc, în prezent, integrarea şi valorile europene;
6. subliniază aşadar că expresia „instrument legislativ neobligatoriu”, precum şi trimiterile la aceasta, ar trebui evitate în mod constant în orice documente oficiale ale instituţiilor europene.
PROCEDURĂ
Titlu
Implicaţiile instituţionale şi legale ale utilizării instrumentelor legislative neobligatorii
Numărul procedurii
2007/2028(INI)
Comisia competentă în fond
JURI
Aviz emis de către
Data anunţului în plen
CULT 15.2.2007
Cooperare consolidată - data anunţului în plen
Raportor pentru aviz :
Data numirii
Vasco Graça Moura 27 .2.2007
Raportorul pentru aviz substituit
Examinare în comisie
27.2.2007
0.0.0000
0.0.0000
Data adoptării
18.6.2007
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
28
1
1
Membri titulari prezenţi la votul final
Maria Badia I Cutchet, Ivo Belet, Marie-Hélène Descamps, Jolanta Dičkutė, Věra Flasarová, Milan Gaľa, Ovidiu Victor Ganţ, Vasco Graça Moura, Lissy Gröner, Luis Herrero-Tejedor, Manolis Mavrommatis, Doris Pack, Zdzisław Zbigniew Podkański, Christa Prets, Karin Resetarits, Pál Schmitt, Gheorghe Vergil Şerbu, Nikolaos Sifunakis, Hannu Takkula, Thomas Wise
Membri supleanţi prezenţi la votul final
Giusto Catania, Den Dover, Ignasi Guardans Cambó, Gyula Hegyi, Erna Hennicot-Schoepges, Nina Škottová, Grażyna Staniszewska, Jaroslav Zvěřina, Tadeusz Zwiefka
Membri supleanţi [articolul 178 alineatul (2)]prezenţi la votul final
David Hammerstein
Observaţii (date disponibile într-o singură limbă)
...
