7.3.2011 B7-0172/2011 PROPUNERE DE REZOLUŢIE depusă pe baza declaraţiei Vicepreşedintelui Comisiei/Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe şi politica de securitate
în conformitate cu articolul 110 alineatul (2) din Regulamentul de procedură
referitoare la vecinătatea sudică, în special Libia, inclusiv aspectele umanitare
Franziska Katharina Brantner
,
Hélène Flautre
,
Margrete Auken
,
Raül Romeva i Rueda
,
Judith Sargentini
,
Catherine Grèze
,
Yannick Jadot
,
Nicole Kiil-Nielsen
,
Bart Staes
,
Emilie Turunen
,
Isabelle Durant
,
Rebecca Harms
,
Daniel Cohn-Bendit
în numele Grupului Verts/ALE
PE459.715v01-00 B7‑0172/2011 Rezoluţia Parlamentului European referitoare la vecinătatea sudică, în special Libia, inclusiv aspectele umanitare
Parlamentul European ,
– având în vedere Convenţia de la Geneva din 28 iulie 1951 şi Protocolul din 31 ianuarie 1967 privind statutul refugiaţilor,
– având în vedere Convenţia Uniunii Africane din septembrie 1969 de reglementare a anumitor aspecte legate de refugiaţii din Africa, ratificată de Libia la 17 iulie 1981,
– având în vedere Carta africană a drepturilor omului și popoarelor şi protocolul la aceasta referitor la instituirea unei Curți africane a drepturilor omului și popoarelor, ratificate de Libia la 26 martie 1987, respectiv la 19 noiembrie 2003,
– având în vedere Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special articolul 19 alineatul (2),
– având în vedere Rezoluţia 62/149 din 18 decembrie 2007 a Adunării generale a Organizaţiei Naţiunilor Unite care solicită un moratoriu privind utilizarea pedepsei cu moartea, precum şi Rezoluţia 63/168 din 18 decembrie 2008 a Adunării generale a ONU care solicită punerea în aplicare a Rezoluţiei 62/149 din 2007 a Adunării generale,
– având în vedere Memorandumul de înţelegere semnat în comun de către comisarul Ferrero-Waldner şi secretarul pentru afaceri europene El Obeidi la 23 iulie 2007,
– având în vedere Concluziile Consiliului din 15 octombrie 2007 şi lansarea oficială a negocierilor privind un acord-cadru UE-Libia la 12-13 noiembrie 2008,
– având în vedere Concluziile Consiliului din 21 februarie 2011 privind evoluţiile din vecinătatea sudică,
– având în vedere remarcile din 22 februarie 2011 făcute de Catherine Ashton, Înaltul Reprezentant al UE, la sfârşitul vizitei pe care a efectuat-o în Egipt, în care anunţa suspendarea negocierilor cu autorităţile Libiei privitoare la un acord-cadru între UE şi Libia;
– având în vedere declaraţia Înaltului Reprezentant Catherine Ashton din 23 februarie 2011 referitoare la Libia, remarcile sale făcute pe marginea reuniunii ministeriale informale pe teme de apărare din 25 februarie 1011, declaraţia pe care a făcut-o domnia sa la 27 februarie 2011 în numele Uniunii Europene cu privire la rezoluţia UNSC şi ultimele evenimente legate de situaţia din Libia, discursul susţinut de domnia sa la 28 februarie 2011 înaintea Consiliului ONU pentru drepturile omului, precum şi declaraţia sa de presă din 6 martie 2011 referitoare la trimiterea unei echipe de identificare a realităţii de pe teren din Libia;
– având în vedere declaraţia de presă a CSONU din 22 februarie 2011 referitoare la Libia şi Rezoluţia Raportorului special al Naţiunilor Unite referitoare la Libia adoptată cu unanimitate de voturi la 26 februarie 2011 (CSONU 1970/2011),
– având în vedere Decizia Consiliului Uniunii Europene din 28 februarie 2011 de a pune în aplicare Rezoluţia 1970/2011 a Consiliului de Securitate al ONU,
– având în vedere Decizia Consiliului Uniunii Europene din 2 martie 2011 de a adopta un regulament de punere în aplicare a deciziei sale din 28 februarie referitoare la sancţiunile împotriva Libiei, care a intrat în vigoare în urma publicării în Jurnalul Oficial din 3 martie 2011,
– având în vedere Decizia Preşedintelui Consiliului European din 1 martie 2011 de a convoca un Consiliu European extraordinar pentru ziua de vineri 11 martie 2011 în lumina noilor evenimente din vecinătatea sudică, în special în Libia,
– având în vedere rezoluţiile sale anterioare referitoare la Libia, în special Rezoluţia din 17 iunie 2010 referitoare la execuţiile din Libia, precum şi Recomandarea sa din 20 ianuarie 2011 adresată Consiliului referitoare la negocierile în curs privind Acordul-cadru UE-Libia ( 2010/2268(INI) ),
– având în vedere articolul 110 alineatul (2) din Regulamentul său de procedură,
A. întrucât, în urma unor demonstraţii pentru libertate şi reforme profunde care au avut loc în ţări învecinate, la 15 februarie au început proteste în oraşul Benghazi, care s-au extins în toată ţara, ajungând până la Al Bayda, Al-Quba, Darnah şi Az Zintan; întrucât protestatarii au preluat controlul asupra a numeroase oraşe, în special în estul Libiei;
B. întrucât majoritatea demonstraţiilor care au mobilizat protestatari antiguvernamentali s-au confruntat cu rezistenţa brutală a forţelor regimului, inclusiv cu atacuri împotriva demonstranţilor efectuate de avioane de luptă şi elicoptere ale Forţei Aeriene din Libia, fiind folosiţi mercenari, luptători străini şi prizonieri eliberaţi pentru a contracara valul de proteste;
C. întrucât până în momentul de faţă reprezentanţi la cel mai înalt nivel al regimului au stârnit în repetate rânduri ură prin declaraţiile lor publice, au ameninţat protestatarii, au organizat contra-demonstraţii şi au prevenit opinia publică că, dacă protestele continuă, vor avea loc masacre;
D. întrucât la 22 februarie 2011 Liga Arabă a exclus temporar delegaţia Libiei din reuniunile sale, condamnând violenţa folosită împotriva populaţiei de forţele lui Muammar Al-Gaddafi;
E. întrucât reacţiile violente şi brutale ale regimului împotriva populaţiei libiene au condus în ţară nu numai la un număr mare de dezertări, ci şi la demisia unor membri ai regimului;
F. întrucât, în urma adoptării prin consens a unei rezoluţii privind situaţia drepturilor omului din Libia de către Consiliul Naţiunilor Unite pentru Drepturile Omului (UNHRC), în cadrul celei de-a 15-a sesiuni speciale din 25 februarie, care condamnă încălcările grave şi sistematice ale drepturilor omului comise în Libia şi atrage atenţia asupra faptului că unele dintre acestea pot fi considerate crime împotriva umanităţii, AGONU a decis la 2 martie 2011 să suspende statutul Libiei de membru al UNHRC, aşa cum a fost recomandat de UNHRC;
G. întrucât, ca reacţie la rezoluţia Consiliului de Securitate a ONU privind Libia din 26 februarie 2011, care a decis să aducă situaţia în faţa Curţii Penale Internaţionale (CPI), procurorul CPI a deschis la 3 martie 2011 o anchetă pentru a cerceta presupusele crime împotriva umanităţii comise în Libia, inclusiv de Muammar Al-Gaddafi şi de membri ai regimului său; întrucât Rezoluţia 1970 a CSONU autorizează, în acelaşi timp, confiscarea şi eliminarea echipamentelor militare interzise de către toate statele membre ale ONU;
H. întrucât decizia Consiliului Uniunii Europene din 28 februarie 2011 impune măsuri restrictive suplimentare, în special o interdicţie asupra eliberării de vize şi o îngheţare a bunurilor, împotriva persoanelor responsabile de represaliile violente împotriva populaţiei civile din Libia, punând astfel în aplicare rezoluţia CSONU privind Libia din 26 februarie;
I. întrucât Statele Unite au trimis în Marea Mediterană două dintre navele sale de luptă, inclusiv un vas de asalt amfibiu, pentru a urmări evenimentele din Libia;
J. întrucât continuarea actelor de violenţă şi de reprimare brutală din Libia generează un flux din ce în ce mai mare de persoane spre exterior la graniţa dintre Libia şi Tunisia, majoritatea fiind lucrători migranţi din Egipt şi din Africa de Nord şi Sub-sahariană, precum şi cetăţeni libieni; întrucât anumite surse sugerează că în Libia se află aproximativ 80 000 de pakistanezi, 50 000 de persoane din Bangladesh şi 2 000 de nepalezi; întrucât se aşteaptă ca nivelul acestui exod să crească semnificativ în decursul următoarelor zile şi săptămâni; întrucât Italia, Franţa, Spania, Regatul Unit şi Germania şi-au anunţat planurile de a trimite nave şi avioane ale marinei militare la graniţa dintre Tunisia şi Libia, în special pentru a facilita evacuarea cetăţenilor egipteni în Egipt; întrucât SUA a anunţat la rândul său că va trimite avioane militare şi civile pentru a sprijini planurile de repatriere;
K. întrucât se preconizează că, în cadrul reuniunii sale extraordinare de vineri, 11 martie 2011, Consiliul European va examina în detaliu raportul Înaltului Reprezentant şi al Comisiei privind adaptarea rapidă a instrumentelor UE şi raportul Înaltului Reprezentant privind sprijinul acordat proceselor de tranziţie şi transformare,
1. îşi exprimă profunda îngrijorare cu privire la situaţia din Libia şi condamnă cu fermitate reprimarea brutală a demonstraţiilor paşnice, inclusiv atacurile armate sistematice împotriva populaţiei civile, care au avut drept rezultat moartea a mii de civili şi un număr mare de răniţi; denunţă incitarea la violenţă împotriva populaţiei civile, exprimată la cel mai înalt nivel al regimului în declaraţiile lui Muammar Gaddafi şi ale fiului său, Saif al-Islam;
2. sprijină în totalitate Rezoluţia 1970 a Consiliului de securitate al ONU, care condamnă încălcările grave şi sistematice ale drepturilor omului comise în Libia şi în care se solicită ca situaţia din această ţară să facă obiectului unui proces la Curtea Penală Internaţională, impunând în acelaşi timp un embargo asupra armelor împotriva Libiei, precum şi o interdicţie de călătorie şi o îngheţare a bunurilor familiei lui Muammar Gaddafi; sprijină cu tărie deschiderea de către procurorul CPI a unei anchete pentru a cerceta presupusele crime împotriva umanităţii comise de Muammar al-Gaddafi şi de membri ai regimului său;
3. invită Vicepreşedintele/Înaltul Reprezentant şi Consiliul ca, ţinând seama de Rezoluţia 1970 şi de Rezoluţia 1674 ale Consiliului de securitate al ONU referitoare la responsabilitatea de a proteja populaţia, să analizeze, la cererea Consiliului naţional de tranziţie şi în cooperare cu Liga Arabă şi Uniunea Africană, posibilitatea de a institui o zonă în care traficul aerian să fie interzis, cu scopul de a împiedica regimul să atace populaţia;
4. îşi exprimă sprijinul ferm pentru lupta poporului libian pentru libertate, reforme democratice şi căderea regimului autoritar; invită UE să stabilească relaţii directe cu Consiliul naţional interimar de tranziţie şi să îl sprijine în zonele eliberate pentru a uşura situaţia grea a populaţiei şi a răspunde nevoilor umanitare de bază ale acesteia, mai ales nevoii de asistenţă medicală;
5. sprijină pe deplin decizia UNHRC de a trimite o comisie de anchetă internaţională independentă în Libia care să investigheze încălcările legislaţiei internaţionale privind drepturile omului, precum şi decizia Adunării Generale a ONU din 2 martie 2011 de a suspenda calitatea Libiei de membru al UNHRC;
6. regretă lipsa unei reacţii prompte din partea Consiliului la represiunea violentă din Libia, îndeosebi în ceea ce priveşte coordonarea evacuării rezidenţilor din UE şi nevoia urgentă de a acorda asistenţă umanitară populaţiei libiene, precum şi adoptarea unor sancţiuni specifice adecvate; ia act, în acest sens, de măsurile şi iniţiativele recente întreprinse de unele state membre ale UE pentru a contribui la evacuarea către Egipt a lucrătorilor migranţi egipteni; subliniază nevoia urgentă de a acorda asistenţă medicală în regiunea Benghazi;
7. se declară profund îngrijorat de criza umanitară în continuă agravare, dat fiind că peste 170 000 de străini se refugiază din calea violenţelor din Libia, multe dintre acestea fiind blocate la frontiera Libiei cu Tunisia, iar altele în centre de tranzit din Tunisia, Egipt şi Niger; îndeamnă instituţiile şi statele membre ale UE să mobilizeze mijloacele necesare pentru a face faţă acestei situaţii de urgenţă şi să aibă o reacţie corectă, sprijinindu-i pe cei care se refugiază din calea morţii şi a persecuţiilor şi pe cei care luptă pentru libertate şi democraţie în Libia;
8. în acest context, invită Comisia şi statele membre ale UE să acorde tot ajutorul necesar autorităţilor tunisiene şi egiptene pentru a depăşi actuala criză umanitară cu care se confruntă îndeosebi populaţia care părăseşte Libia în direcţia frontierelor cu Egipt şi Tunisia; îndeamnă, în acest context, Comisia să disponibilizeze mai multe fonduri din ECHO şi din Fondul UE pentru situaţii de urgenţă pentru a sprijini organizaţiile internaţionale şi civile în activitatea lor umanitară;
9. critică ferm abordarea adoptată de anumite state membre de a exagera riscul unui influx masiv de imigranţi în loc de a adopta un plan european veritabil şi cuprinzător ca răspuns la această criză umanitară; invită Vicepreşedintele/Înaltul Reprezentant al Consiliului să accelereze coordonarea cu statele membre pentru a raţionaliza acţiunile UE în relaţia cu Libia;
10. îndeamnă în acest sens statele membre ale UE să evacueze şi să primească în UE persoanele care nu se pot întoarce în ţările lor, acordând o atenţie specială celor mai vulnerabile persoane, cum ar fi migranţii şi refugiaţii din regiunea sub-sahariană; invită, prin urmare, statele membre ale UE să îşi declare capacităţile de primire pentru a aplica Directiva 2001/55/CE privind protecţia temporară şi să împartă responsabilitatea pentru relocarea în alte state membre ale UE a persoanelor protejate în temeiul acestui sistem şi solicită Consiliului să adopte fără întârziere programul comun de reinstalare al UE pentru a pune în practică sistemul de reinstalare prevăzut; reaminteşte că politica comună în materie de azil, imigraţie şi controlul frontierelor externe este guvernată de principiul solidarităţii şi al partajării echitabile a responsabilităţii de către statele membre, inclusiv pe plan financiar;
11. îndeamnă statele membre ale UE să garanteze că operaţiunile Frontex desfăşurate pe mare, inclusiv operaţiunile la nivel naţional, nu pot rezulta în returnarea de persoane în Libia sau în alte ţări în care viaţa lor ar fi în pericol, în conformitate cu principiul nereturnării consacrat prin articolul 19 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale; insistă asupra dreptului tuturor persoanelor de a solicita azil şi de a avea acces la o procedură prioritară, cu deplina cooperare a UNHCR şi a organizaţiilor relevante;
12. salută decizia Consiliului din 28 februarie 2011 de a impune Libiei un embargo privind importurile de armament, muniţie şi echipamente similare; atrage atenţia asupra faptului că, potrivit unor surse independente, în 2009 Italia a furnizat guvernului libian arme uşoare în valoare de 79 de milioane EUR şi că aceste arme au fost utilizate zilnic de către poliţia şi armata libiană pentru a reprima demonstraţiile paşnice ale populaţiei libiene; subliniază că Belgia, Bulgaria, Portugalia, Franţa, Germania şi Regatul Unit au vândut şi ele arme Libiei, de la arme mici şi uşoare până la avioane şi dispozitive electronice de bruiaj, şi că aceste livrări contravin anumitor criterii din Codul de conduită al UE referitoare la exportul de arme;
13. invită Consiliul, în acest sens, să verifice dacă s-au înregistrat încălcări ale Codului de conduită al UE cu privire la exporturile de armament şi să adopte măsuri stricte pentru a asigura respectarea dispoziţiilor codului de către toate statele membre;
14. salută, în acelaşi timp, decizia de a îngheţa bunurile dictatorului libian Muammar Al-Gaddafi şi a cinci membri ai familiei sale, precum şi bunurile altor 20 de persoane responsabile de represiunea violentă a populaţiei civile începând din 15 februarie; solicită o verificare rapidă şi precisă şi un control exact al bunurilor respective; îndeamnă statele membre ale UE să se asigure că nicio companie europeană continuă să importe petrol şi gaze naturale din Libia şi să înceteze imediat toate plăţile;
15. ia act de decizia UE de a suspenda negocierile cu Libia privind un acord-cadru, care vizează şi cooperarea în domeniul migraţiei şi azilului; deplânge faptul că unele guverne din UE au avut relaţii foarte strânse cu Muammar Al-Gaddafi şi critică ferm faptul că unele dintre ele s-au opus adoptării rapide a unor sancţiuni împotriva regimului din Libia; deplânge declaraţia Comisarului Dalli, care slăbeşte poziţia UE;
16. condamnă capturarea recentă a unor soldaţi olandezi de către forţele militare ale lui Gaddafi, care i-a luat ostatici, în timp ce încercau să evacueze un cetăţean olandez; solicită eliberarea lor imediată;
17. invită Comisia şi statele membre ale UE să dezvolte un dialog complet reînnoit privind migraţia cu ţările mediteraneene partenere pentru a adopta un pact de mobilitate euro-mediteraneean, inclusiv o abordare ambiţioasă care să depăşească obiectivul curent de a facilita obţinerea de vize, ţinând cont de faptul că politica europeană în domeniul migraţiei nu se mai poate baza pe cooperarea cu regimuri autoritare; subliniază că o astfel de politică revizuită ar putea consolida şi mai mult sprijinul UE pentru procesul de tranziţie în curs spre democraţie;
18. ia act de faptul că „Acordul de prietenie” încheiat în 2008 între Libia şi Italia, printre altele în scopul cooperării în domeniul migraţiei, a fost suspendat de guvernul italian la 26 februarie 2011; ridică semne de întrebare cu privire la acest acord şi subliniază că acesta constituie o încălcare a convenţiilor internaţionale, în special cu privire la respectarea procedurilor de solicitare de azil;
19. este de părere că, după ce guvernul provizoriu va avea controlul asupra situaţiei, Vicepreşedintele/Înaltul Reprezentant şi Comisia ar trebui să ajute autorităţile libiene să creeze un fond fiduciar care să colecteze toate veniturile provenite din vânzările de petrol şi gaze, stabilind norme clare şi transparente pentru gestiunea acestuia, pentru ca întreaga populaţie să beneficieze de pe urma sa;
20. invită Consiliul şi Comisia, având în vedere revizuirea strategică a politicii europene de vecinătate (PEV), să adopte măsurile care se impun şi să asigure fondurile necesare pentru ca Libia să fie inclusă pe deplin în politica europeană de vecinătate şi să împărtăşească valorile, principiile fondatoare şi obiectivele procesului euro-mediteraneean.
21. încredinţează Preşedintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluţie Consiliului, Comisiei, Vicepreşedintelui Comisiei/Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe şi politica de securitate, parlamentelor şi guvernelor statelor membre, Consiliului naţional interimar de tranziţie, CSONU, AGONU, UNHRC, Ligii Arabe şi Uniunii Africane.
