A7-0057/2010
23.3.2010
RAPORT
Cartea albă a Comisiei: „Adaptarea la schimbările climatice: către un cadru de acţiune la nivel european”
(2009/2152(INI))
Comisia pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară
Raportor:
Vittorio Prodi
PE 430.965v02-00
CUPRINS
PROPUNERE DE REZOLUŢIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN.............................3
EXPUNERE DE MOTIVE...............................................................................................20
AVIZ al Comisiei pentru industrie, cercetare şi energie ....................22
AVIZ al Comisiei pentru transport şi turism ............................................28
AVIZ al Comisiei pentru dezvoltare regională ......................................34
AVIZ al Comisiei pentru pescuit .......................................................................39
AVIZ al Comisiei pentru afaceri juridice ....................................................45
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE............................................................49
PROPUNERE DE REZOLUŢIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN
Cartea albă a Comisiei: „Adaptarea la schimbările climatice: către un cadru de acţiune la nivel european”
( 2009/2152(INI) )
Parlamentul European,
– având în vedere Cartea albă a Comisiei: „Adaptarea la schimbările climatice: către un cadru de acţiune la nivel european” - COM(2009)0147 ),
– având în vedere Rezoluţia sa din 10 aprilie 2008, „Adaptarea la schimbările climatice - posibilităţile de acţiune ale Uniunii Europene”
JO C 247 E, 15.10.2009, p.
41. ,
– având în vedere Rezoluţia sa din 4 februarie 2009 intitulată „2050: Viitorul începe azi – recomandări privind viitoarea politică integrată a UE în domeniul schimbărilor climatice”
Texte adoptate, P6_TA(2009)0042 . ,
– având în vedere Rezoluţia sa legislativă din 16 septembrie 2009 referitoare la incendiile forestiere din vara anului 2009
Texte adoptate, P7_TA(2009)0013 . ,
– având în vedere Rezoluţia sa din 25 noiembrie 2009 referitoare la strategia UE pentru Conferinţa de la Copenhaga privind schimbările climatice (COP 15)
Texte adoptate, P7_TA(2009)0089 . ,
– având în vedere Rezoluţia sa din 10 februarie 2010 referitoare la rezultatele Conferinţei de la Copenhaga privind schimbările climatice (COP 15)
Texte adoptate, P7_TA(2010)0019 . ,
– având în vedere Convenţia-cadru a Organizaţiei Naţiunilor Unite referitoare la schimbările climatice (CCONUSC), Protocolul de la Kyoto la CCONUSC şi rezultatul celei de-a 15-a Conferinţe a părţilor la CCONUSC de la Copenhaga
CCONUSC - Proiect de decizie -/CP 15, Acordul de la Copenhaga, FCCC/CP/2009/L.7 ,
– având în vedere Directiva 2009/29/CE din 23 aprilie 2009 de modificare a Directivei 2003/87/CE în vederea îmbunătăţirii şi extinderii sistemului comunitar de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră
JO L 140, 5.6.2009, p.
63. ,
– având în vedere articolul 48 din Regulamentul său de procedură,
– având în vedere raportul Comisiei pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară şi avizele Comisiei pentru industrie, cercetare şi energie, cel al Comisiei pentru transport şi turism, cel al Comisiei pentru dezvoltare regională, precum şi cel al Comisiei pentru pescuit ( A7-0057/2010 ),
A. întrucât încălzirea globală şi schimbările climatice sunt recunoscute ca reprezentând o ameninţare gravă,
B. întrucât efectele schimbărilor climatice vor avea un impact ecologic, economic şi social semnificativ,
C. întrucât, chiar dacă la nivel mondial se va atinge obiectivul de a limita şi de a reduce gazele cu efect de seră, pentru a face faţă unor efecte inevitabile vor fi necesare eforturi importante de adaptare,
D. întrucât obiectivul de a opri încălzirea globală la +2°C ar constitui în continuare un scenariu de încălzire pentru Europa, marcat de schimbări climatice regionale extreme şi întrucât angajamentele actuale notificate CCONUSC ar adăuga la încălzire +3.5-4°C dacă ar fi aplicate;
E. întrucât efectele schimbărilor climatice vor afecta regiunile europene în mod diferit, cu un grad diferit de gravitate şi în intervale de timp diferite;
F. întrucât, aşa cum se subliniază în Cartea albă a Comisiei, adaptarea va necesita manifestarea solidarităţii statelor membre UE faţă de regiunile dezavantajate şi regiunile cele mai afectate de schimbările climatice;
G. întrucât Europa de Sud şi bazinul mediteranean sunt două zone deosebit de vulnerabile, care se confruntă deja cu lipsa apei, secete şi incendii forestiere şi întrucât cercetările recente indică că se aşteaptă o creştere cu până la 25% a producţiei recoltelor până în 2080 în Europa de Sud1; 1 Centrul comun de cercetare - Institutul de studii tehnologice prospective „Impactul schimbărilor climatice asupra agriculturii în Europa
Centrul comun de cercetare - Institutul de studii tehnologice prospective: „Impactul schimbărilor climatice în Europa.
PESETA- Studii de agricultură”, EUR 24107 EN, 2009. ,
H. întrucât, conform Societăţii europene pentru studiul bolilor respiratorii, pentru fiecare creştere de temperatură cu un grad Celsius peste un prag specific unui oraş, mortalitatea persoanelor cu probleme respiratorii creşte cu 6%;
I. întrucât secţiunea intitulată „Dimensiunea externă şi activităţile în curs în cadrul UNFCCC” din Cartea albă este importantă şi UE trebuie să adopte o viziune unitară pentru a-şi relua locul de lider în procesul de combatere a schimbărilor climatice, contribuind la crearea unei noi „diplomaţii în domeniul climei”, aşa cum s-a solicitat în Rezoluţia Parlamentului din 10 februarie 2010 referitoare la rezultatele Conferinţei de la Copenhaga privind schimbările climatice;
J. întrucât efectele schimbărilor climatice asupra economiei, societăţii şi mediului mai larg se vor face cel mai grav simţite în mod indirect prin degradarea serviciilor ecosistemice, fundamentale pentru bunăstarea umană, şi întrucât aceasta necesită ca protejarea ecosistemelor să stea la baza unei strategii UE de adaptare;
K . întrucât temperaturile medii aflate în creştere reduc cererea de petrol şi gaze pentru încălzire, dar întrucât, în acelaşi timp, creşte numărul de zile în care este nevoie de răcire, ceea ce poate creşte cererea de electricitate;
L. întrucât actuala legislaţie europeană care se referă n mod direct la chestiuni de mediu ar trebui să ofere o bază coerentă pentru a creşte capacitatea UE de a face faţă impactului schimbărilor climatice;
M. întrucât măsurile luate la nivel european ar trebui să instituie şi să respecte cele mai înalte standarde în materie de protecţie a mediului, atât pe termen scurt, cât şi pe termen lung (incluzând adaptarea la schimbările climatice),
1. salută cartea albă menţionată mai sus;
2. îşi exprimă acordul în legătură cu obiectivul cadrului de adaptare UE propus, de îmbunătăţire a capacităţii de rezistenţă la efectele schimbărilor climatice;
3. salută importanţa acordată de Cartea albă sporirii rezistenţei tuturor ecosistemelor, ca mijloc esenţial de protecţie împotriva efectelor schimbărilor climatice; subliniază în continuare că ecosistemele naturale sunt rezervoarele cele mai importante ale planetei, captând 50% din emisiile anuale de gaze cu efect de seră şi contribuind atât la atenuare, cât şi la adaptare;
4. subliniază importanţa stabilirii unor planuri de adaptare naţionale bazate pe un cadru european comun, care să permită statelor membre să-şi planifice şi să-şi comunice eforturile de adaptare; consideră că aceste planuri ar trebui să includă hărţi ale riscurilor şi pericolelor care să indice infrastructura şi instalaţiile care ar putea reprezenta un risc la adresa mediului sau a sănătăţii publice în cazul unor fenomene meteorologice nefavorabile; solicită ca aceste informaţii să fie puse la dispoziţia publicului şi a celorlalte state membre;
5. subliniază importanţa integrării unor măsuri de adaptare în toate politicile UE, în special în politicile comune agricole şi de pescuit şi în politica de coeziune, în legislaţia cu privire la evaluarea impactului asupra mediului, în normele referitoare la permisele de planificare şi de construcţie, precum şi a asigurării coerenţei acestor măsuri printr-o abordare orizontală, trans-sectorială, bazată pe capacitatea de rezistenţă ecosistemului;
6. subliniază faptul că ar trebui să se acorde în continuare prioritate principalelor domenii de acţiune identificate în Cartea albă, în funcţie de intervalul de timp în care se aşteaptă apariţia diverselor consecinţe în Europa, pentru a canaliza mai eficient resursele disponibile;
Dezvoltarea unei baze de cunoştinţe
7. împărtăşeşte opinia Comisiei potrivit căreia este necesară acumularea mai multor cunoştinţe referitoare la efectele schimbărilor climatice, pentru ca informaţiile provenite din activitatea de cercetare să poată fi diseminate pe scară cât mai largă şi pentru ca, în consecinţă, să poată fi elaborate măsuri corespunzătoare de adaptare;
8. invită Comisia nu numai să dezvolte o bază de cunoştinţe cu privire la efectul schimbărilor climatice cu trimiteri specifice la Uniunea Europeană, dar şi să comunice aceste cunoştinţe ţărilor în curs de dezvoltare şi industrializare pentru ca acestea să le poată utiliza în vederea identificării propriilor reacţii la problema schimbărilor climatice şi pentru a utiliza în mod eficient finanţarea măsurilor de protecţie a climei;
9. subliniază faptul că eforturile de cercetare ar trebui îmbunătăţite, în contextul celui de-al 7-lea program-cadru actual şi al viitoarelor programe-cadru de cercetare, pentru reducerea decalajului existent în ceea ce priveşte cunoştinţele deţinute în legătură cu riscurile (dezastre legate de fenomene meteorologice, anterioare sau, eventual, viitoare) şi alţi factori relevanţi de risc, ca evoluţiile socioeconomice (distribuţia geografică, actuală şi viitoare, a bunurilor expuse riscului) în locuri specifice şi în momente specifice şi pentru crearea de modalităţi şi tehnici de evaluare a costurilor şi beneficiilor măsurilor de adaptare la efectele schimbărilor climatice şi a contribuţiei lor respective la reducerea expunerii sau vulnerabilităţii la riscurile climatice; subliniază faptul că ar trebui acordată prioritate efectuării de cercetări şi finanţării dezvoltării tehnologice în statele în care costurile adaptării sunt ridicate;
10. consideră că ar trebui formulaţi de urgenţă indicatorii de vulnerabilitate, având în vedere gama largă a scenariilor climatice din cadrul Comunităţii şi subliniază necesitatea continuării activităţii de cercetare a modelelor corespunzătoare adaptate la nivel naţional, regional şi local, precum şi necesitatea de a defini capacitatea de adaptare pe întreg teritoriu UE; prin urmare, îndeamnă AEM să elaboreze rapoarte de analiză a riscurilor pe care le prezintă schimbările climatice în regiunile cele mai vulnerabile ale Europei, identificând necesităţile, constrângerile, intervalele de timp, oportunităţile, nivelurile de politici şi opţiunile de adaptare pentru a oferi orientare politică cu privire la practicile de adaptare şi pentru a acorda asistenţă factorilor interesaţi regionali şi locali în procesul de dezvoltare a unor strategii de adaptare robuste;
11. reaminteşte totuşi că incertitudinea cu privire la efectul schimbărilor climatice face parte integrantă din problemă şi că deciziile din acest domeniu trebuie luate câteodată fără a aştepta certitudinea ştiinţifică, pe baza unei abordări preventive;
12. consideră că este necesar să se aloce fonduri pentru cercetarea în domeniul climei, ceea ce se poate realiza mai eficient la nivel european, fonduri prin care se va crea o bază solidă pentru dezvoltarea unor politici de adaptare la schimbările climatice;
13. încurajează Comisia să garanteze accesul uşor la date detaliate (inclusiv meta-datele care descriu metodologia seturilor de date) pentru toţi factorii interesaţi publici şi privaţi; este de opinie că datele privind schimbările climatice ar trebui să fie considerate un bun public şi astfel, în conformitate cu articolul 14 din Directiva INSPIRE, ar trebui să fie puse la dispoziţia opiniei publice în mod gratuit sau la un preţ care să acopere costul menţinerii seturilor de date şi al serviciilor corespunzătoare de date;
14. subliniază necesitatea de a dezvolta o reţea de iniţiative locale şi regionale de adaptare şi de a realiza schimburi de experienţă la nivel european; subliniază că identificarea soluţiilor privind cele mai bune practici poate genera valoare adăugată pentru strategia UE;
15. subliniază relevanţa metodelor participative de cercetare, precum cele încurajate în programul „Ştiinţa în societate” din cadrul celui de-al 7-lea program-cadru de cercetare, care facilitează un proces comun de aprofundare a cunoştinţelor, în colaborare cu comunităţile şi autorităţile locale, pentru a decide cele mai bune strategii de adaptare la niveluri regionale şi locale şi pentru a asigura o mai bună diseminare a cunoştinţelor;
16. salută iniţiativa Cărţii albe de instituire a unui mecanism de schimb de informaţii; îşi exprimă speranţa că acesta va deveni operativ până la finele anului 2011, şi că vor fi puse la punct modele şi instrumente de previzionare;
17. consideră că Comisia ar trebui să se asigure că Mecanismul de schimb de informaţii este dezvoltat ca portal, care va integra alte sisteme actuale, precum Sistemul partajat de informaţii referitoare la mediu (SEIS) şi Monitorizarea globală pentru mediu şi securitate (GMES), şi că acesta ar trebui să aducă o valoare adăugată în procesul de pregătire a UE, statelor membre şi factorilor interesaţi privaţi pentru dezvoltarea, finanţarea şi implementarea planurilor de adaptare;
18. subliniază importanţa serviciilor bazate pe sateliţi, în special în cadrul activităţilor de salvare organizate în cazul unor catastrofe naturale; solicită tuturor părţilor implicate întreprindă cât mai repede acţiunile necesare pentru ca sistemul GMES să devină complet operaţional;
Integrarea adaptării în politicile UE
Principiul general
19. subliniază necesitatea de a adopta o abordare transsectorială, bazată pe capacitatea de rezistenţă a ecosistemului, protejarea habitatelor şi a biodiversităţii şi serviciile furnizate de ecosisteme, precum şi de a asigura sinergia şi coerenţa măsurilor care trebuie adoptate, ca parte a tuturor politicilor relevante specifice sectoarelor;
Apa
20. îşi exprimă deosebita preocupare cu privire la problema apei, una dintre resursele esenţiale ale planetei noastre, dat fiind faptul că schimbările climatice vor avea un impact semnificativ asupra cantităţii şi calităţii apei, în special a celei potabile;
21. subliniază faptul că UE trebuie să-şi gestioneze resursele de apă în mod eficient printr-o abordare duală, crescând potenţialul resursei şi reducând activ cererea şi pierderile din partea populaţiei, precum şi activităţile socioeconomice;
22. subliniază importanţa integrării depline a adaptării în planurile de gestionare a bazinelor hidrografice, în conformitate cu orientările emise la 30 noiembrie 2009;
23. subliniază importanţa asigurării aplicării Directivei-cadru privind apa (2000/60/CE)
JO L 327, 22.12.2000, p.
2. şi eficienţa planurilor de gestionare a bazinului hidrografic, în special în cazul bazinelor transfrontaliere şi în regiunile unde lipsa apei va atinge un nivel critic şi/sau unde frecvenţa inundaţiilor creşte;
24. subliniază importanţa punerii în aplicare a Directivei privind inundaţiile, prin care se creează un mecanism cuprinzător de evaluare şi monitorizare a zonelor care prezintă un risc crescut de inundaţii cauzate de schimbările climatice, precum şi de dezvoltare a unor acţiuni de adaptare, pe lângă beneficiile unui mediu rezistent şi ale unor ecosisteme rezistente în ceea ce priveşte monitorizarea şi reducerea la minim a impactului inundaţiilor;
Agricultura şi silvicultura;
25. subliniază necesitatea de a consolida rezistenţa ecosistemelor agricole prin utilizarea mai durabilă a resurselor naturale, în special a apei şi a solului, descurajând activ practicile nedurabile şi plantarea tipurilor de recoltă care nu sunt potrivite din cauza consumului lor de apă şi utilizând mai mult biodiversitatea intra şi inter-specii în ceea ce priveşte seminţele şi rasele de animale;
26. consideră că politica agricolă comună deţine un rol central în ceea ce priveşte contribuţia la adaptare şi că trebuie să dezvolte o abordare bazată în mai mare măsură pe ecosistem în ceea ce priveşte agricultura, protejarea şi creşterea serviciilor de conservare a biodiversităţii şi a altor servicii ecosistemice, inclusiv conservarea solului, calitatea apei provenite din inundaţii şi conectivitatea ecologică a peisajelor, precum şi că introducerea practicilor agricole durabile va avea beneficii majore asupra conservării solului, gestiunii apei, conservării biodiversităţii şi rezistenţei ecosistemelor;
27. subliniază că măsurile UE de protejare a pădurilor vor trebui să cuprindă măsuri de adaptare, deoarece ecosistemele forestiere vor fi profund afectate de schimbările climatice şi va exista un risc mai mare de incendii;
28. salută propunerea Comisiei de a actualiza strategia UE în domeniul forestier; îndeamnă Comisia să lanseze cât mai curând o dezbatere cu privire la protecţia pădurilor;
29. invită Comisia şi statele membre să introducă măsuri agro-forestiere pentru împădurirea ţărilor mediteraneene ca o modalitate eficientă din punct de vedere al costurilor de furnizare a unor servicii de bază ecosistemice;
30. îşi exprimă îngrijorarea cu privire la faptul că, în ultimii ani, Europa a suferit din cauza incendiilor care au distrus mai mult de 400 000 de hectare de pădure pe an; ia notă de faptul că, din cauza incendiilor la această scară, în special în sudul Europei, pădurile nu se pot regenera şi că acest lucru are consecinţe ecologice grave, precum şi efecte economice şi sociale; ia notă, de asemenea, că condiţiile meteo neobişnuite înregistrate în 2007 au condus la fenomenul incendiilor gigantice, care ar putea avea loc mai frecvent în anii ce urmează; ia act, de asemenea, de faptul că încălzirea globală va creşte în următorii 30 de ani, şi că acest fapt va afecta în primul rând anumite regiuni deosebit de vulnerabile la schimbările climatice;
31. îndeamnă Comisia, în propunerea sa privind un plan de acţiune pentru adaptarea la schimbările climatice, să acorde prioritate prevenirii şi combaterii secetelor şi incendiilor forestiere, cu accent asupra Europei de Sud, aşa cum a propus Parlamentul în rezoluţia sa referitoare la incendiile forestiere din vara anului 2009
Texte adoptate, P7_TA(2009)0013 . ;
32. invită Comisia să prezinte recomandări privind modurile de adaptare a sistemelor naţionale de protecţie civilă pentru a face faţă impactului produs de schimbările climatice; îndeamnă în mod special Comisia să ia măsuri pentru a consolida resursele şi capacitatea Rezervei tactice europene pentru incendiile forestiere;
33. recomandă Comisiei să elaboreze programe de cercetare pentru a analiza reacţia pădurilor la niveluri ridicate de CO 2 , la temperaturi ridicate şi la secetă;
34. recomandă Comisiei să elaboreze programe de cercetare pentru a dezvolta noi tehnologii pentru gestionarea pădurilor în ecosistemele afectate, având în vedere noile circumstanţe provocate de schimbările climatice;
Pescuitul
35. solicită luarea în considerare a unor sisteme alternative de gestionare a sectorului pescuitului, precum şi reducerea capacităţii unor segmente ale flotei europene, în scopul instituirii unor practici sustenabile în domeniul pescuitului şi acvaculturii;
36. solicită Comisiei să realizeze studii de evaluare a fenomenului algelor verzi şi a impactului său asupra sectorului pescuitului; solicită, în plus, realizarea unui studiu privind influenţa pe care modificările curenţilor în urma încălzirii globale o au asupra migraţiei anumitor specii marine;
37. îndeamnă stăruitor Comisia să asigure, în cadrul mai larg al politicii maritime integrate, actualizarea, consolidarea şi punerea în aplicare a recomandărilor privind managementul integrat al zonelor litorale, asociind toate politicile sectoriale privind mările şi oceanele;
38. îndeamnă Comisia să asigure integrarea adaptării cu ajutorul capacităţii de rezistenţă a ecosistemelor ca aspect definitoriu al poziţiei Comunităţii în cadrul negocierilor internaţionale privind pescuitul şi mediul marin, în special în cadrul Acordurilor de parteneriat în domeniul pescuitului şi al ORP;
39. solicită Comisiei să participe în mod activ la crearea unui fond „carbonul albastru” în contextul CCONUSC; subliniază faptul că acest fond va trebui să exploreze mecanismele de finanţare şi coordonare axate pe protejarea şi gestionarea ecosistemelor costiere şi marine şi captarea carbonului din oceane, în cadrul unei strategii globale de planificare maritimă;
Solul
40. consideră că nu doar solul are un impact puternic asupra schimbărilor climatice, ci şi schimbările climatice, la rândul lor, pot provoca degradarea sau eroziunea severă a solului;
41. recunoaşte că degradarea solului are cauze şi efecte în principal locale şi regionale şi că ar trebui respectat, prin urmare, principiul subsidiarităţii; îndeamnă statele membre care nu au o legislaţie privind protecţia solului să-şi asume responsabilităţile;
Zonele insulare şi de coastă
42. . consideră că zonele insulare şi de coastă ar trebui să fie eligibile pentru măsuri prioritare de adaptare, având în vedere faptul că sunt deosebit de vulnerabile la efectele schimbărilor climatice şi că sunt intens populate, precum şi că interesele economice sunt foarte mari;
Politicile de sănătate şi de asistenţă socială
43. subliniază faptul că politicile de adaptare la schimbările climatice ar trebui să aibă ambiţia de a antrena creşterea durabilă; subliniază, în plus, că aceste politici pot şi trebuie să aibă capacitatea de a crea locuri de muncă şi de a proteja justiţia socială, contribuind prin aceasta la niveluri mai mari de ocupare a forţei de muncă şi la combaterea sărăciei şi a inegalităţilor sociale;
44. subliniază faptul că strategia de recuperare a UE trebuie să ia în considerare dimensiunea socială şi de ocupare a forţei de muncă a politicilor de adaptare.
45. ia act de faptul că planurile ambiţioase de ajustare vor contribui la dezvoltarea locurilor de muncă ecologice în Europa, ceea ce va contribui la crearea unei economii fără emisii de dioxid de carbon, şi, prin urmare, invită Comisia şi statele membre să depună eforturi mai mari pentru a realiza o creştere economică mai sustenabilă în toată Europa;
46. subliniază că grupurile sau comunităţile cele mai defavorizate din punct de vedere social ar trebui să beneficieze de un sprijin suficient pentru a face faţă costurilor ridicate asociate cu măsurile de adaptare;
47. salută propunerile Comisiei referitoare la elaborarea, până în 2011, a unor orientări şi mecanisme de supraveghere privind efectele schimbărilor climatice asupra sănătăţii; subliniază riscul crescând de propagare a bolilor infecţioase, efectele grave asupra sănătăţii respiratorii şi necesitatea de a educa cetăţenii europeni cu privire la măsurile eficiente de prevenire, recomandate de Centrul european de prevenire şi control al bolilor;
48. constată că efectele schimbărilor climatice asupra sănătăţii vor afecta probabil într-o mai mare măsură comunităţile defavorizate, segmentele cele mai sărace ale populaţiei şi grupurile cele mai vulnerabile, precum copiii, persoanele în vârstă şi persoanele care sunt deja bolnave; consideră că este esenţial ca analizarea măsurilor de adaptare să ia în considerare inegalităţile existente în domeniul sănătăţii şi ca aceste măsuri să încurajeze acţiuni care promovează şi beneficii pentru sănătate;
49. . subliniază necesitatea de a intensifica sistemele existente de supraveghere şi control al bolilor animale;
50. recunoaşte rolul jucat de sectorul de sănătate în adaptare; invită UE să sprijine acţiunile de reducere a coeficientului de carbon în acest sector şi să asigure finanţarea adecvată a măsurilor de adaptare din sectorul de sănătăţii;
Infrastructura
51. subliniază necesitatea ca legislaţia în vigoare privind autorizaţiile în domeniul industriei şi evaluările de impact asupra mediului să impună tuturor infrastructurilor planificate şi activităţilor industriale autorizate să ţină seama în mod corespunzător de prognoza condiţiilor climatice şi de riscurile aferente, menţinând, în acelaşi timp, o anumită capacitate de adaptare; accentuează faptul că în multe cazuri ar fi de preferat să se renunţe la dezvoltarea zonelor vulnerabile decât să se construiască dispozitive de protecţie pentru a face faţă efectelor negative ale climei;
52. subliniază că, în cadrul evaluării impactului asupra mediului, este necesar să se asigure că toate autorizaţiile de construcţie, licenţele de funcţionare, modificările în utilizarea terenurilor, planurile urbanistice şi planurile de utilizare a terenurilor în general iau în considerare o varietate de scenarii de adaptare;
53. invită Comisia să elaboreze, în cel mai scurt timp, metodologii pentru creşterea rezistenţei proiectelor de infrastructură la schimbările climatice, care să includă o analiză cost-beneficii şi alternativele posibile;
54. propune Comisiei să examineze, printre posibilităţile pe care urmează să le studieze în legătură cu evaluarea impactului investiţiilor publice şi private asupra schimbărilor climatice, modalităţi de încurajare a unei planificări adecvate a utilizării terenurilor (inclusiv identificarea riscurilor şi a pericolelor);
55. încurajează Comisia să dea curs planului său de a include în standardele de construcţie (cum ar fi Eurocodurile) impactul schimbărilor climatice, pentru a îmbunătăţi rezistenţa clădirilor situate în zone expuse riscului;
56. consideră că, din punctul de vedere al microclimatului, trebuie să se evite creşterea gradului de impermeabilizare a solurilor în zonele şi oraşele cu o mare densitate a populaţiei;
Transportul
57. regretă faptul că în Cartea albă se ignoră sectorul transporturilor, deşi acesta este responsabil pentru 27% din emisiile totale de gaze cu efect de seră şi deşi sunt necesare măsuri de adaptare;
58. subliniază că este necesar ca sectorul transporturilor să facă parte integrantă din strategia europeană pentru schimbările climatice şi invită Comisia să prezinte cât mai curând o propunere privind un pachet european de măsuri vizând clima şi transporturile;
59. consideră că este esenţial să se sprijine transferul modal ca mijloc de a contribui la realizarea obiectivului reducerii emisiilor de carbon în sectorul transporturilor;
60. subliniază că toate mijloacele de transport trebuie să internalizeze treptat costurile externe de adaptare;
61. consideră că implicaţiile economice, sociale şi financiare ale măsurilor de adaptare necesare în sectorul transportului, precum efectele reorganizării acestui sector (în special datorită transferului modal), nu sunt încă suficient cunoscute şi anticipate; solicită Comisiei să definească indicatori de vulnerabilitate şi metode de schimb de bune practici în ceea ce priveşte diferitele componente ale acestui sector (transportul feroviar, rutier, aerian şi maritim);
62. solicită Comisiei şi statelor membre să dezvolte o politică eficientă de mobilitatea urbană, care, prin dezvoltarea transportului public, a comodalităţii şi prin utilizarea sistemelor inteligente de transport, să reducă congestiile din trafic şi poluarea din marile aglomerări urbane;
63. subliniază, de asemenea, că, pentru a promova o politică a transporturilor modernă şi sustenabilă, sprijinul financiar corespunzător trebuie oferit, în următoarea perioadă de programare financiară a UE, 2014-2020, proiectelor prioritare TEN din domeniul căilor ferate, al transportului maritim şi al transportului pe căi navigabile;
64. subliniază necesitatea de a demara procedura legislativă aferentă directivei privind „eurovinieta”, pentru a facilita internalizarea costurilor externe pe baza principiului „poluatorul plăteşte”, creând condiţii de concurenţă echitabile între diversele moduri de transport;
Energia
65. subliniază faptul că schimbările climatice au un impact important asupra aprovizionării cu energie şi asupra cererii de energie în statele membre ale UE;
66. invită Comisia să efectueze o analiză aprofundată a scenariilor energetice pentru viitor, luând în considerare impactul schimbărilor climatice asupra infrastructurilor şi asupra cererii de energie;
67. invită Comisia să caute un răspund la întrebarea dacă potenţialul de producere a energiei electrice pe baza surselor de energie regenerabile şi fosile se va modifica sau nu în urma schimbărilor climatice şi atrage în mod deosebit atenţia asupra restricţiilor care afectează procesele de răcire ale centralelor termice şi asupra consecinţelor acestora;
68. constată, în legătură cu răcirea reactoarelor, riscul deosebit pentru siguranţa instalaţiilor nucleare prezentat de valurile de căldură, această problemă având potenţialul de a avea efecte negative semnificative asupra apelor din împrejurimi şi implicaţii privind siguranţa aprovizionării;
69. constată că condiţiile meteorologice extreme, cum ar fi inundaţiile şi furtunile, pot avaria centralele electrice, stâlpii de înaltă tensiune, staţiile de transformare şi cutiile electrice sau le pot scoate din funcţiune temporar; consideră că sunt necesare reţele electrice diverse şi solide pentru a face faţă unei exigenţe sporite faţă de gradul de flexibilitate al reţelelor, fiind necesar astfel să se consolideze atât reţelele locale, cât şi cele internaţionale de înaltă tensiune;
70. subliniază faptul că utilizarea energiei în clădiri se va modifica în urma schimbărilor climatice şi că principala problemă în această privinţă constă în supraîncălzirea clădirilor; consideră că răcirea naturală, răcirea mecanică, randamentul energetic şi amenajarea raţională a spaţiilor ar trebui să aibă un rol important în acest sens;
71. consideră că, prin politici în domeniul energiei inteligente, prin care să se promoveze activ sursele regenerabile de energie, descentralizarea furnizării de energie şi eficienţa energetică pe teritoriul lor, regiunile nu numai că îşi aduc aportul la combaterea efectelor schimbărilor climatice, ci deschid şi noi oportunităţi şi perspective economice pentru cetăţenii lor;
72. subliniază faptul că măsurile privind furnizarea de energie şi accesul la energie trebuie definite într-un cadru de solidaritate a statelor membre şi că UE ar trebui să contribuie la o reorientare strategică globală către o eficienţă energetică mai mare şi promovarea surselor de energie regenerabile;
73. invită statele membre să prezinte, până la 30 iunie 2010, planuri de acţiune naţionale ambiţioase, cuprinzătoare şi realiste, în conformitate cu modelele şi parametrii stabiliţi de către UE, ţinând seama de faptul că necesarul de energie din surse regenerabile al fiecărui stat membru trebuie să fie acoperit în principal din producţia internă, iar mecanismul pentru transferul statistic al energiei din surse regenerabile între statele membre trebuie folosit doar în situaţii complet justificate;
74. subliniază că trebuie să se acorde prioritate absolută măsurilor suplimentare menite să promoveze strategia comunitară ce urmăreşte realizarea unei creşteri cu 20% a eficienţei energetice până în 2020; consideră că este oportun, în contextul evaluării planurilor de acţiune actuale în domeniul eficienţei energetice, să se analizeze posibilitatea de a conferi caracter juridic obligatoriu acestui obiectiv la nivel comunitar;
Biodiversitatea
75. având în vedere că NATURA 2000 constituie pilonul central al eforturilor politice ale UE de a menţine ecosistemele în condiţii de schimbare a climei, solicită gestionarea activă a siturilor NATURA 2000 şi a altor zone importante, care să fie dotată de către UE şi statele membre cu mijloacele financiare necesare şi să se bazeze pe cooperarea strânsă şi pe consultarea comunităţilor locale, şi subliniază, de asemenea, necesitatea unor orientări pentru asigurarea conectivităţii dintre zonele naturale; subliniază că, aşa cum se menţionează în evaluarea de impact a Comisiei ( SEC(2008)2887 ) anexată la Comunicarea Comisiei intitulată „Către o strategie comunitară privind speciile invazive”, cunoştinţele sunt încă insuficiente cu privire la amploarea şi traiectoriile speciilor invazive, la impactul lor asupra ecosistemelor şi la influenţa schimbărilor climatice asupra invaziilor biologice;
76. subliniază faptul că rezistenţa ecosistemelor terestre şi marine depinde, în ultimă instanţă, de conservarea diversităţii biologice;
77. subliniază faptul că legislaţia UE în vigoare, cum ar fi Directiva-cadru privind apa
Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei (JO L 327, 22.12.2000, p.
1), modificată ultima dată prin Directiva 2008/32/CE (JO L 81, 20.3.2008, p.
60). şi Directiva-cadru Strategia pentru mediul marin
Directiva 2008/56/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 17 iunie 2008 de instituire a unui cadru de acţiune comunitară în domeniul politicii privind mediul marin (Directiva-cadru „Strategia pentru mediul marin“), JO L 164, 25.6.2008, p.
19. , poate contribui la abordarea problemei rezistenţei ecosistemelor din Europa, în măsura în care planurile de gestionare conţin o abordare bazată pe ecosisteme; invită Comisia şi statele membre să confere prioritate absolută punerii în aplicare a acestor politici;
78. subliniază importanţa studierii fenomenului invadării ecosistemelor europene de către specii străine (cum ar fi specii marine tropicale în Marea Mediterană), precum şi importanţa elaborării de politici corespunzătoare pentru a combate acest fenomen;
Mediul urban
79. subliniază faptul că zonele urbane din Europa reprezintă aproape 75% din populaţie şi că schimbările climatice reprezintă un factor suplimentar care afectează calitatea vieţii în oraşe; îndeamnă AEM să studieze impactul preconizat al schimbărilor climatice asupra microclimatelor din zonele urbane (având în vedere, de exemplu, efectul de insulă termică urbană);
Migraţia
80. subliniază că este probabil ca schimbările climatice să determine o migraţie ecologică la scară largă din regiunile care se află deja la originea fluxurilor migratoare către Europa (Africa, Orientul Mijlociu, Asia de sud şi de sud-est);
81. subliniază că migraţia ecologică trebuie avută în vedere la planificarea politicii de asistenţă pentru dezvoltare pe termen lung, astfel încât măsurile de prevenire din timp şi de reacţie promptă la crizele umanitare să poată fi luate în ţările de origine;
Patrimoniul cultural
82. subliniază importanţa dezvoltării unor măsuri de adaptare în care să fie înglobate ansamblul aspectelor legate de patrimoniul cultural european;
Structura şi guvernanţa
83. subliniază că este necesar ca autorităţile locale şi regionale să fie recunoscute ca actori principali în combaterea efectelor negative ale schimbărilor climatice;
84. subliniază că, pentru a obţine o eficienţă maximă a măsurilor implementate, este important ca intervenţiile şi integrarea trans-sectorială să se desfăşoare la nivelul corespunzător şi să existe o bază ecologică solidă;
85. invită Comisia şi statele membre să încurajeze o abordare coordonată în contextul adaptării, pentru a garanta coeziunea teritorială în UE;
86. consideră că ar trebui adoptate măsuri care să reconcilieze acţiunile sustenabile şi inovatoare din punct de vedere economic cu protecţia mediului natural, reducând astfel conflictele de utilizare dintre interesele ecologice şi cele economice;
87. îndeamnă Comisia să dea curs propunerilor privind introducerea unor strategii obligatorii de adaptare la nivel naţional şi regional;
88. invită Comisia să stabilească o abordare cuprinzătoare în ceea ce priveşte implicarea sectorului asigurărilor în direcţia sensibilizării faţă de riscuri şi a partajării riscurilor;
89. invită Comisia şi statele membre să dezvolte parteneriate de tipul public-privat, necesare pentru crearea unui cadru de gestionare a riscurilor climatice solid, eficace şi pe termen lung (care să cuprindă toate aspectele, de la sensibilizarea cu privire la riscuri, la partajarea riscurilor şi redresarea în urma materializării lor), fiind conduse cu fermitate de către autorităţile publice şi cu participarea acestora;
90. consideră că regiunile ultraperiferice, ţinând cont de situaţia lor specială, menţionată la articolul 349 din Tratatul de Lisabona, şi de faptul că sunt situate în zonele tropicale, sunt deosebit de sensibile la consecinţele schimbărilor climatice şi ar trebui să beneficieze, din acest motiv, de o atenţie deosebită din partea Comisiei Europene; face apel la Comisie, în acest context, să elaboreze un studiu de impact şi un plan de acţiune specific pentru regiunile ultraperiferice şi să sprijine schimburile de informaţii şi de bune practici între autorităţile locale ale acestor regiuni şi cele din ţările terţe aflate în vecinătatea lor geografică;
91. invită Comisia să îşi exercite pe deplin noile competenţe care îi sunt conferite prin articolul 260 din Tratatul de la Lisabona, pentru a-şi îndeplini rolul de gardian al tratatelor;
Finanţarea
92. subliniază că bugetul UE nu reflectă în prezent priorităţile politicii UE în domeniul adaptării la schimbările climatice;
93. îndeamnă Comisia, în cadrul revizuirii cadrului financiar multianual în vigoare, să se axeze pe capacitatea bugetului UE de a face faţă schimbărilor climatice; subliniază faptul că următorul cadru financiar multianual ar trebui să acorde o importanţă mare schimbărilor climatice, în special măsurilor de adaptare, garantând disponibilitatea fondurilor necesare;
94. în cadrul revizuirii bugetului UE şi pentru a se garanta faptul că acesta ia în considerare efectele schimbărilor climatice, îndeamnă Comisia să propună o procedură vizând creşterea rezistenţei la schimbările climatice;
95. solicită ca în viitor schimbările climatice să aibă prioritate, în special prin integrarea strategiei de adaptare în politicile Uniunii Europene;
96. solicită să se acorde o atenţie deosebită includerii unei evaluări a efectelor schimbărilor climatice în procesul de aprobare a propunerilor de proiecte cu finanţare europeană care privesc eficienţa energetică, gestionarea deşeurilor şi construcţia de infrastructuri;
97. subliniază faptul că obiectivele de protecţie a mediului şi cele referitoare la schimbările climatice ar trebui să fie integrate în obiectivele de convergenţă şi de creştere ale politicii de coeziune a UE, fără ca acestea să se substituie, totuşi, obiectivelor tradiţionale ale politicii structurale;
98 îndeamnă Comisia să prezinte de urgenţă, respectând Strategia de dezvoltare durabilă a UE
Revizuirea Strategiei de dezvoltare durabilă a UE (UE SDD), documentul Consiliului 10917/06. , o foaie de parcurs privind reforma, sector cu sector, a subvenţiilor care au un impact negativ considerabil asupra mediului, în vederea eliminării treptate a acestora; subliniază, de asemenea, că resursele financiare eliberate în urma acestei reforme ar trebui folosite pentru acţiunile de adaptare şi crearea de locuri de muncă ecologice;
99. subliniază că fondurile puse la dispoziţie prin diverse planuri de redresare economică ar trebui folosite şi pentru investiţii de adaptare şi ar trebui, în orice caz, să integreze aspecte legate de rezistenţa la schimbările climatice;
100. subliniază principiul prevenirii în adaptarea la schimbările climatice; invită Comisia să găsească mijloace de a garanta faptul că acele costuri care vor surveni în urma neaplicării de măsuri de adaptare nu vor fi suportate de cetăţeni;
101. sprijină Comisia în iniţiativa sa de a invita Consiliul să reactiveze procesul de revizuire a Regulamentului privind Fondul de solidaritate (EUSF), pentru a permite remedierea mai eficientă, mai flexibilă şi mai promptă a daunelor cauzate de dezastre naturale sau antropogene;
102. subliniază că o mare parte a veniturilor generate în urma licitaţiilor din cadrul sistemului UE de comercializare a cotelor de emisie, inclusiv a licitaţiilor în domeniul transporturilor aeriene şi maritime, ar trebui alocată pentru măsuri care să permită statelor membre şi ţărilor în curs de dezvoltare să se adapteze la schimbările climatice; consideră că astfel de dispoziţii ar trebui să sprijine, de asemenea, modurile sustenabile de transport în Europa, cum ar fi transportul feroviar; solicită ca finanţarea alocată deja din partea sistemului UE de comercializare a cotelor de emisii în scopul solidarităţii şi creşterii economice în cadrul Comunităţii (venituri provenind din 10% din totalul cotelor ce urmează a fi scoase la licitaţie) să fie distribuită în rândul statelor membre cu venituri mai mici, în mod egal pentru măsuri de adaptare şi de atenuare;
103. solicită ca fondurile obţinute din sistemul de comercializare a cotelor de emisii şi din alte surse comunitare să fie alocate statelor membre pentru a le ajuta să se adapteze la schimbările climatice, luând în considerare gradul de vulnerabilitate în faţa schimbărilor climatice al fiecărui stat membru şi al fiecărei regiuni;
104. recunoaşte responsabilitatea istorică pentru majorarea actuală a temperaturilor la nivel mondial pe care o poartă ţările industrializate; îşi reiterează declaraţiile făcute în cuprinsul rezoluţiei sale din 10 februarie 2010, inclusiv faptul că angajamentele UE de a finanţa eforturile depuse în domeniul schimbărilor climatice în ţările în curs de dezvoltare ar trebui să fie noi, să completeze angajamentele APD existente şi să fie independente de procedurile bugetare anuale ale statelor membre;
Dimensiunea externă
105. reiterează necesitatea de a include măsuri de adaptare în politica externă a UE, în conformitate cu punctul 8 din Acordul de la Copenhaga;
106. subliniază faptul că valoarea serviciilor ecosistemice şi a capacităţii de rezistenţă a ecosistemelor sunt şi mai semnificative în ţările cel mai puţin dezvoltate
„Convenient Solutions to an Inconvenient Truth: Ecosystem based Approaches to Climate Change”, Banca Mondială, Departamentul pentru mediu, 2009 şi „The Natural Fix?
The Role of Ecosystems in Climate Mitigation”, UNEP, 2009. ; subliniază că politicile de adaptare la schimbările climatice, în special politicile adresate rezistenţei ecosistemelor, ar trebui luate în considerare în mod corespunzător în cadrul tuturor negocierilor internaţionale, inclusiv în cadrul negocierilor comerciale;
107. este ferm convins că Uniunea Europeană trebuie să-şi menţină şi să-şi consolideze rolul de lider în lupta internaţională împotriva încălzirii globale şi consideră că orice întârziere în ceea ce priveşte luarea de măsuri în acest sens ar mări riscurile producerii unor efecte negative de natură ecologică, economică şi socială şi ar duce probabil la creşterea costurilor;
108. subliniază că, pentru a asigura succesul implementării Cadrului de acţiune european pentru adaptare, un factor decisiv îl va constitui includerea acestuia într-un acord mondial coerent şi ambiţios (cu obiective cu caracter juridic obligatoriu) privind măsurile de combatere a schimbărilor climatice, şi că UE trebuie să îşi asume rolul de lider în acest domeniu.
109. solicită Comisiei să analizeze posibilitatea creşterii fondurilor publice destinate cooperării internaţionale în cadrul celui de-al 8-lea program-cadru (PC8), în:
a. ţările dezvoltate, în vederea răspândirii pe scară mai largă a tehnologiilor regenerabile;
b. ţările în curs de dezvoltare, pentru a le sprijini în lupta împotriva schimbărilor climatice care le afectează cele mai vulnerabile regiuni, respectând întotdeauna particularităţile fiecărei regiuni şi având drept criteriu dezvoltarea socială şi economică a acelor regiuni din ţările în curs de dezvoltare cu care se organizează cooperarea internaţională; şi în
c. ţările terţe învecinate cu UE, în care efectele schimbărilor climatice sunt similare cu cele observate pe teritoriul UE;
Grupul director pentru impact şi adaptare
110. sprijină propunerea Comisiei de instituire a unui grup director pentru impact şi adaptare; subliniază importanţa participării în acest grup, în afara reprezentanţilor statului, a actorilor regionali şi locali; solicită Comisiei să se asigure că acest grup cuprinde reprezentanţi ai Parlamentului în calitate de observatori, precum şi reprezentanţi ai părţilor interesate din sectorul privat, în calitate de experţi; solicită Comisiei să garanteze că grupul director acordă o atenţie deosebită celor mai grave efecte produse de schimbările climatice asupra sănătăţii, cum ar fi creşterea numărului de decese cauzate de condiţiile meteorologice şi de bolile infecţioase;
raportul Comisiei privind progresele înregistrate
111. invită Comisia să prezinte Parlamentului European, până în 2012, un raport cu privire la progresele înregistrate în implementarea Cărţii albe menţionate mai sus;
0 0
112. încredinţează Preşedintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluţie Consiliului şi Comisiei, precum şi guvernelor şi parlamentelor statelor membre.
EXPUNERE DE MOTIVE
Efectele principale ale schimbărilor climatice se vor manifesta, pe scurt, printr-un număr mai mic de zile ploioase, dar prin precipitaţii mai intense, cantităţi scăzute de zăpadă şi perioade mai lungi de secetă.
Această evoluţie va avea un impact direct asupra geografiei terenurilor, accelerând procesul de eroziune a solului şi crescând riscurile de inundaţii, cu reducerea concomitentă a cantităţii de zăpadă, ceea ce va împiedica, la rândul său, capacitatea acviferelor din subteran de a se reface în mod independent.
Practicile curente de gestionare a apei arată clar motivele pentru care modul actual de gestionare a apei trebuie adaptat.
Ploile trebuie reţinute cât mai mult timp în locurile în care cad, iar corpurile de apă ar trebui, ca urmare a riscurilor legate de viiturile în creştere, să fie adaptate pentru a mări timpii de retenţie.
Albiile râurilor trebuie să fie gestionate în mod corect, cantităţile de apă rezultate dintr-o astfel de gestionare fiind utilizate în generarea de energie electrică.
Perioade îndelungate de secetă vor duce la creşterea riscului de incendii forestiere.
În astfel de situaţii, adaptarea va consta în măsuri de scădere a sarcinii calorice prin rărirea pădurilor, ceea ce va duce la scăderea numărului de incendii şi a vitezei de răspândire a acestora.
O contribuţie importantă la capacitatea de adaptare o va aduce exploatarea reziduurilor biomasei forestiere şi agricole.
Măsurile de adaptare sunt fundamentale în soluţionarea provocărilor dinamice legate de schimbările climatice şi în îmbunătăţirea capacităţilor de siguranţă şi de asigurarea serviciilor în Uniunea Europeană.
Adaptarea pe scară largă reprezintă un proiect fundamental, care ar permite îmbunătăţirea sistemelor actuale de gestionare în situaţii de urgenţă, prin combinarea observaţiilor terestre şi a celor prin satelit, pentru prognozele pe termen foarte scurt a unor situaţii grave, şi este legată de atenuare, fără a se identifica cu aceasta.
Această Carte albă este, totuşi, doar un document cu caracter pregătitor care are ca scop elaborarea unui cadru politic cuprinzător din care ulterior să poată fi elaborate planurile şi strategiile necesare.
Prin urmare, raportul nostru de iniţiativă nu conţine trimiteri la detalii concrete referitoare la un anumit număr de domenii politice, ci schiţează o abordare strategică generală cu privire la creşterea capacităţii de rezistenţă a UE la impactul provocat de schimbările climatice.
După elaborarea planurilor de strategie specifice, se vor găsi cu siguranţă condiţiile pentru o analiză amănunţită, în special în ceea ce priveşte aspectul financiar.
Mijloacele de finanţare pot fi stabilite doar în momentul în care există o idee clară despre rezultatele care trebuie obţinute.
O strategie exhaustivă de adaptare ar trebui să cuprindă următoarele puncte principale: punerea accentului pe comunicare (colectarea şi distribuirea de date către reţelele locale şi naţionale competente), inclusiv acordul clar cu privire la modul în care eforturile de adaptare vor fi repartizate, în funcţie de capacităţile naţionale, regionale şi locale de adaptare şi de influenţa teritorială a acestora; accentul pe o structură de guvernanţă responsabilă în vederea obţinerii unei veritabile eficienţe politice; introducerea politicii de adaptare la schimbările climatice în toate celelalte politici ale UE.
În cadrul unei politici atât de importante precum politica de adaptare, dimensiunea teritorială nu ar trebui să mai reprezinte un obiectiv, ci o dimensiune operaţională; prin urmare, gestionarea solului şi planificarea coerentă a acesteia constituie un aspect fundamental.
În câteva sugestii aduse Cărţii albe se indică necesitatea abordării relaţiei dintre adaptarea la schimbările climatice şi sănătatea umană şi animală.
În sfârşit, rolul sectorului asigurărilor trebuie reevaluat pentru a răspunde riscurilor actuale mai mari, prin propunerea de noi forme de parteneriat public-privat.24.2.2010
AVIZ al Comisiei pentru industrie, cercetare şi energie
destinat Comisiei pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară
referitor la Cartea albă a Comisiei: „Adaptarea la schimbările climatice: către un cadru de acţiune european”
( 2009/2152(INI) )
Raportoare: Marisa Matias
SUGESTII
Comisia pentru industrie, cercetare şi energie recomandă Comisiei pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară, competentă în fond, includerea următoarelor sugestii în propunerea de rezoluţie ce urmează a fi adoptată:
A. întrucât schimbările climatice reprezintă un fenomen global, iar consecinţele lor sunt repartizate în mod inegal între regiunile lumii şi de la un sector la altul; întrucât chiar şi aspectele socioeconomice, costurile şi beneficiile vor varia atât în ţările în curs de dezvoltare, cât şi în ţările mai dezvoltate; întrucât răspunsurile la schimbările climatice trebuie, prin urmare, să cuprindă atât măsuri de adaptare, cât şi strategii de asigurare a unei traiectorii eficiente spre dezvoltarea durabilă, prin planuri de acţiune clare şi exhaustive în toate sectoarele afectate;
B. întrucât atenuarea cauzelor schimbărilor climatice, pe de o parte, şi măsurile de adaptare menite să reducă impactul acestora, pe de altă parte, nu pot fi întotdeauna separate; întrucât recentele iniţiative legislative ale UE cu privire la etichetarea anvelopelor, etichetarea energetică şi performanţa energetică a clădirilor din cadrul pachetului privind eficienţa energetică joacă un rol important în reducerea emisiilor de CO 2 şi trebuie, de asemenea, să fie integrate în viitoarele intervenţii cu privire la noile modele energetice la nivelul UE;
C. întrucât, în conformitate cu Directiva ETS revizuită, statele membre ar trebui să aloce cel puţin 50% din veniturile obţinute din sistemul de comercializare a cotelor de emisii pentru măsuri de atenuare şi adaptare;
D. întrucât schimbările climatice vor influenţa în mod inevitabil oferta de energie, aspectele externe ale securităţii energetice a UE şi cererea de energie; întrucât condiţiile meteorologice precum căderile masive de ploaie, creşterea temperaturilor, valurile de căldură, seceta, furtunile violente, inundaţiile şi incendiile pot provoca întreruperi importante în infrastructura de aprovizionare cu energie, precum şi daune ale acesteia, afectând astfel în mod direct producţia şi transportul de energie şi distribuţia către utilizatorii finali;
E. întrucât diversificarea surselor de energie, a canalelor de distribuţie, precum şi a furnizorilor de energie, constituie un instrument important de garantare a unui acces egal la un volum suficient de energie, respectând în acelaşi timp obiectivele UE de îmbunătăţire a utilizării energiei din surse regenerabile şi de reducere a emisiilor de CO 2 ;
F. întrucât la aplicarea şi modificarea legislaţiei, politicilor şi programelor existente şi viitoare Comisia şi statele membre ar trebui să includă măsuri de adaptare,
1. recunoaşte faptul că fenomenele climatice extreme, alături de creşterea preconizată a nivelului mării şi creşterea variaţiilor precipitaţiilor impun elaborarea de noi proiecte şi adoptarea unor măsuri de adaptare pentru implementarea acestora, în special în domeniul agriculturii şi al gestionării bazinelor fluviale şi hidrografice, chiar şi în cazul sistemelor de infrastructură existente, ceea ce va duce la costuri operaţionale ridicate, dar totuşi accesibile deoarece, pe termen mediu şi lung, acestea sunt mult mai scăzute decât costurile generate în cazul în care nu s-ar lua nicio măsură; solicită, însă, ca baza ştiinţifică a acestor măsuri să îndeplinească criteriile climatologiei, cu evaluări şi revizuiri adecvate, efectuate de parteneri egali, şi o actualizare permanentă a rezultatelor cercetărilor într-o manieră transparentă; invită Comisia şi statele membre să prezinte, într-un plan de acţiune naţional special, informaţii cu privire la aceste costuri şi la repartiţia lor;
2. ia act de faptul că dezvoltarea unei infrastructuri energetice interconectate şi acoperirea în bandă largă la nivel european ar facilita adaptarea prin consolidarea sporită a capacităţii de adaptare şi o mai bună repartizare a riscurilor;
3. invită Comisia să ofere o evaluare aprofundată a riscurilor care pot apărea ca urmare a schimbărilor climatice în cazul infrastructurilor de importanţă critică, precum reţelele energetice şi de telecomunicaţii, care sunt esenţiale pentru funcţionarea pieţei interne;
4. împărtăşeşte opinia că metodologiile pentru proiecte de infrastructură „imune” la schimbările climatice ar trebui dezvoltate cât mai curând posibil;
5. ia act de faptul că, pentru a preveni producerea unor catastrofe, este necesară adoptarea, în toate sectoarele industriale, de noi măsuri, cum ar fi sporirea controalelor în materie de securitate, de utilizare a energiei sau de producţie a energiei, care extind standardele armonizate existente în domeniul construcţiilor, precum Eurocodurile pentru aprobarea utilizării clădirilor, inclusiv a clădirilor industriale, care trebuie să respecte Directiva 85/337/CEE, astfel cum a fost modificată de Directiva 97/11/CE, şi Directiva 2001/42/CE cu privire la evaluarea impactului asupra mediului (EIA) şi evaluarea strategică de mediu (SEA);
6. subliniază faptul că măsurile privind oferta de energie şi accesul la energie trebuie definite într-un cadru de solidaritate a statelor membre şi că UE ar trebui să contribuie la o reorientare strategică globală către o eficienţă energetică mai mare şi promovarea surselor de energie regenerabile; subliniază că UE trebuie să asigure surse regenerabile de energie în conformitate cu calendarul stabilit în Directiva 2009/28/CE; invită statele membre să prezinte, până la 30 iunie 2010, planuri de acţiune naţionale ambiţioase, cuprinzătoare şi realiste, în conformitate cu modelele şi parametrii stabiliţi de către UE, ţinând seama de faptul că necesarul de energie din surse regenerabile al fiecărui stat membru trebuie să fie acoperit în principal din producţia internă, iar mecanismul pentru transferul statistic al energiei din surse regenerabile între statele membre trebuie folosit doar în situaţii complet justificate;
7. subliniază, de asemenea, că, în acest context, trebuie să se acorde prioritate absolută măsurilor suplimentare menite să promoveze strategia comunitară ce urmăreşte realizarea unei creşteri cu 20% a eficienţei energetice până în 2020; consideră că este oportun, în contextul evaluării planurilor de acţiune actuale în domeniul eficienţei energetice, să se analizeze posibilitatea de a conferi caracter juridic obligatoriu acestui obiectiv la nivel comunitar;
8. subliniază că UE şi statele membre ar trebui să clarifice suma contribuţiei lor financiare la cooperarea tehnologică cu partenerii, în lumina angajamentelor asumate cu ocazia Conferinţei de la Copenhaga privind clima în ceea ce priveşte utilizarea veniturilor obţinute din sistemul de comercializare a cotelor de emisie şi pentru demararea rapidă a finanţării, în vederea creşterii investiţiilor private şi publice deopotrivă, în special în ceea ce priveşte viitorul plan naţional de acţiune în domeniul eficienţei energetice şi viitorul plan naţional de acţiune în domeniul surselor regenerabile de energie, şi salută comunicarea Comisiei prin care se promite mărirea semnificativă a fondurilor pentru cercetare în domeniul energiei, în scopul dezvoltării unei economii energetice durabile;
9. recunoaşte că schimbările climatice actuale au un impact substanţial asupra dezvoltării economice şi ar putea să provoace o perturbare importantă a activităţilor economice şi sociale; consideră că măsurile de adaptare economică, inclusiv trecerea la o producţie industrială mai durabilă, necesită în acelaşi timp alocarea unor fonduri suficiente pentru măsurile de adaptare şi atenuare şi că aceste măsuri nu trebuie să se limiteze la utilizarea veniturilor din sistemul ETS – reamintind angajamentul, conform legislaţiei pertinente, de a dedica cel puţin 50% din aceste venituri măsurilor privind clima, inclusiv adaptarea, atât pe teritoriul UE, cât şi în ţările în curs de dezvoltare – ci necesită mijloace de finanţare inovatoare suplimentare, din surse publice şi private deopotrivă; subliniază că fondurile puse la dispoziţie prin diverse planuri de redresare economică ar trebui folosite şi pentru investiţii în adaptare şi ar trebui, în orice caz, să fie imune la schimbările climatice;
10. consideră că şi în ceea ce priveşte deciziile de adaptare, impactul asupra unui sector are deseori implicaţii pentru alte sectoare şi solicită, prin urmare, Comisiei să ţină seama de aceste interacţiuni la punerea în aplicare a măsurilor de adaptare;
11. subliniază că este necesar să se asigure că legislaţia existentă în materie de autorizare industrială şi evaluări ale impactului asupra mediului ţine seama de efectele schimbărilor climatice asupra tuturor infrastructurilor proiectate sau activităţilor industriale; subliniază că, în cazul infrastructurilor energetice, ar trebui să se ţină seama de impactul schimbărilor climatice atât la nivelul elementelor de infrastructură individuale, cât şi din punctul de vedere al sistemelor energetice naţionale şi europene;
12. ia act de faptul că IMM-urile din multe sectoare sunt deosebit de vulnerabile la schimbările climatice şi deseori sunt insuficient pregătite; invită Comisia să evalueze stadiul de pregătire al IMM-urilor pentru schimbările climatice, inclusiv sistemele de asigurare disponibile, şi să identifice posibilele instrumente care vor ajuta la soluţionarea acestei probleme;
13. subliniază importanţa stabilirii unor planuri de adaptare naţionale bazate pe un cadru european comun care să le permită statelor membre să planifice şi să comunice eforturile lor de adaptare, inclusiv cele privind sistemele şi politicile energetice; consideră că aceste planuri ar trebui să includă hărţi ale riscurilor care să indice instalaţiile energetice şi industriale care ar putea reprezenta un risc la adresa mediului sau a sănătăţii publice în cazul apariţiei unor fenomene meteorologice nefavorabile; solicită ca aceste informaţii să fie puse la dispoziţia publicului şi a celorlalte state membre;
14. solicită Comisiei să analizeze posibilitatea creşterii fondurilor publice destinate cooperării internaţionale în cadrul celui de-al 8-lea program-cadru (PC8) cu
a. ţările dezvoltate, în vederea unei mai mari răspândiri a tehnologiilor regenerabile,
b. ţările în curs de dezvoltare, pentru a le sprijini în lupta împotriva schimbărilor climatice care le afectează cele mai vulnerabile regiuni, respectând în mod sistematic particularităţile fiecărei regiuni şi având drept criteriu dezvoltarea socială şi economică a acelor regiuni din ţările în curs de dezvoltare cu care se organizează cooperarea internaţională;
c. ţările terţe învecinate cu UE în care efectele schimbărilor climatice sunt similare cu cele observate pe teritoriul UE;
15. subliniază că trebuie sporite resursele financiare necesare pentru cercetare şi dezvoltare în domeniul schimbărilor climatice; este de opinie că, în special din cauza incertitudinii ştiinţifice în ceea ce priveşte perioadele, amploarea, zonele geografice şi sectoarele de producţie concrete care vor fi afectate de consecinţele schimbărilor climatice în Europa, este necesar să se aloce fonduri pentru cercetarea climatului, care poate fi efectuată mai eficace la nivel european şi poate oferi o bază solidă pentru dezvoltarea politicilor de adaptare la schimbările climatice; de asemenea, consideră că este necesară sporirea finanţării pentru elaborarea de către Comisie, împreună cu statele membre, a unei iniţiative privind crearea unui sistem mondial comun şi integrat de informaţii referitoare la mediu, pentru a creşte disponibilitatea datelor cu privire la schimbările din mediu, trebuind luate în considerare şi alte măsuri, precum intensificarea considerabilă a finanţării destinate măsurilor de atenuare şi adaptare legate de proiectele şi programele de cercetare şi dezvoltare;
16. salută comunicarea recentă a Comisiei referitoare la investiţiile în dezvoltarea tehnologiilor cu emisii scăzute de carbon (planul SET), care evidenţiază în mod clar faptul că progresele tehnologice inovatoare necesare pentru atingerea obiectivelor politicii energetice şi de mediu a UE presupun o cooperare directă între investitorii publici şi sectorul privat; subliniază, de asemenea, că foaia de parcurs a UE privind investiţiile în aceste tehnologii trebuie să acorde prioritate tehnologiilor legate de sursele de energie regenerabile şi să asigure participarea tuturor actorilor interesaţi de pe piaţă, în special a IMM-urilor, în cadrul programelor de eficienţă energetică;
17. subliniază importanţa serviciilor bazate pe sateliţi în cadrul activităţilor de salvare organizate în cazul unor catastrofe naturale; salută, în acest context, sprijinul rapid acordat de sistemul GMES autorităţilor de protecţie civilă în urma cutremurului îngrozitor din Haiti; solicită tuturor părţilor implicate să asigure cât mai repede cu putinţă că sistemul GMES este complet funcţional;
18. subliniază, în acest context, importanţa deosebită a iniţiativelor întreprinse la nivel local, cum ar fi reîmpădurirea şi împădurirea, în vederea participării active la lupta împotriva schimbărilor climatice şi subliniază rolul important al schimburilor de informaţii cu privire la bunele practici şi al campaniilor de informare corespunzătoare (de exemplu despre modul în care zonele de coastă şi de munte, zonele insulare şi de câmpie ar trebui să se adapteze la schimbările climatice), corelate cu iniţiativele mai ample întreprinse de autorităţile naţionale şi de UE, în vederea unei mai bune implementări a legislaţiei comunitare, a strategiilor şi programelor din acest domeniu; subliniază, de asemenea, că regiunile periferice pot avea o contribuţie importantă prin producţia descentralizată de energie, contribuind astfel la creşterea eficienţei energetice prin reducerea pierderilor din reţea şi o mai bună gestionare a cererii;
19. consideră că, pentru a dezvolta o bază de cunoştinţe adecvată legată de schimbările climatice şi pentru a impulsiona dezvoltarea tehnologiilor de adaptare, ar trebui exploatate la maximum toate iniţiativele existente ale UE, cum ar fi crearea de comunităţi de cunoaştere şi inovare privind combaterea schimbărilor climatice şi adaptarea la acestea, sub auspiciile Institutului European de Inovare şi Tehnologie;
20. subliniază că, pentru a asigura succesul implementării cadrului de acţiune european pentru adaptare, un factor decisiv îl va constitui includerea acestuia într-un acord mondial coerent şi ambiţios (cu obiective cu caracter juridic obligatoriu) privind măsurile de combatere a schimbărilor climatice, iar UE trebuie să îşi asume rolul de lider în acest domeniu.
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
23.2.2010
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
43
3
Membri titulari prezenţi la votul final
Jean-Pierre Audy, Zigmantas Balčytis, Zoltán Balczó, Ivo Belet, Bendt Bendtsen, Reinhard Bütikofer, Maria Da Graça Carvalho, Giles Chichester, Ioan Enciu, Norbert Glante, Fiona Hall, Romana Jordan Cizelj, Arturs Krišjānis Kariņš, Lena Kolarska-Bobińska, Bogdan Kazimierz Marcinkiewicz, Marisa Matias, Judith A. Merkies, Angelika Niebler, Jaroslav Paška, Anni Podimata, Miloslav Ransdorf, Herbert Reul, Teresa Riera Madurell, Paul Rübig, Amalia Sartori, Francisco Sosa Wagner, Konrad Szymański, Britta Thomsen, Ioannis A. Tsoukalas, Claude Turmes, Niki Tzavela, Vladimir Urutchev, Kathleen Van Brempt, Alejo Vidal-Quadras
Membri supleanţi prezenţi la votul final
António Fernando Correia De Campos, Ilda Figueiredo, Yannick Jadot, Oriol Junqueras Vies, Ivailo Kalfin, Bernd Lange, Werner Langen, Alajos Mészáros, Tiziano Motti, Vladko Todorov Panayotov, Silvia-Adriana Ţicău, Hermann Winkler
1.2.2010
AVIZ al Comisiei pentru transport şi turism
destinat Comisiei pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară
referitor la Cartea albă a Comisiei „Adaptarea la schimbările climatice: către un cadru de acţiune la nivel european”
( 2009/2152(INI) )
Raportoare: Dominique Vlasto
SUGESTII
Comisia pentru transport şi turism recomandă Comisiei pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară, competentă în fond, includerea următoarelor sugestii în propunerea de rezoluţie ce urmează a fi adoptată:
A. întrucât sectorul transporturilor este responsabil de producerea a aproximativ 27% din emisiile de gaze cu efect de seră, acest procent fiind în creştere;
B. întrucât Consiliul European din 8 şi 9 martie 2007 a aprobat stabilirea ca obiectiv pentru Uniunea Europeană reducerea, până în 2020, a emisiilor de gaze cu efect de seră cu 20% sau cu 30%, în cazul unui acord internaţional, faţă de nivelul din 1990 şi întrucât acest obiectiv nu poate fi atins decât dacă în sectorul transporturilor se aplică o strategie conformă cu acest obiectiv;
C. întrucât schimbările climatice reprezintă o realitate care în cea mai mare parte se datorează activităţii umane, iar adevărata provocare constă în reunirea tuturor părţilor interesate pentru realizarea la nivel mondial a unor eforturi durabile de protejare a climatului, care să combine măsurile de prevenire, de atenuare şi de adaptare, şi întrucât politicile elaborate în acest scop trebuie să fie atât sectoriale, cât şi transsectoriale,
1. regretă că nu s-a acordat atenţia cuvenită sectorului transportului în Cartea albă a Comisiei intitulată „Adaptarea la schimbările climatice: către un cadru de acţiune la nivel european” ( COM(2009)0147 ) şi speră că viitoarea Carte albă referitoare la o viitoare politică europeană comună în domeniul transporturilor până în 2020 se va concentra asupra integrării în politica transporturilor a adaptării la schimbările climatice şi a atenuării acestora;
2. atrage atenţia asupra faptului că resursele bugetare alocate pentru finanţarea măsurilor impuse de schimbările climatice sunt insuficiente;
3. invită Comisia să propună, în cadrul celei de-a doua revizuiri a normelor financiare aplicabile programelor finanţate de Uniunea Europeană, modalităţi noi de finanţare şi de investiţie în domeniul transporturilor, precum şi instrumente financiare inovatoare şi integrate legate de adaptarea la schimbările climatice, care constituie o condiţie esenţială pentru reuşita politicilor europene din domeniul transporturilor;
4. subliniază faptul că eforturile de adaptare la schimbările climatice depuse în sectorul transporturilor vor fi deosebit de dificile şi că în prezent majoritatea acestora este realizată de către întreprinderile din acest sector; consideră totuşi că eforturile de adaptare depuse de acest sector şi de întreprinderile sale nu pot fi independente, având în vedere miza existentă din perspectiva competitivităţii întregii economii europene, şi că acestea trebuie luate în considerare pe deplin în abordarea strategică a adaptării, îndeosebi prin propunerea unor acţiuni menite să contribuie la creşterea rezistenţei sectorului transporturilor;
5. consideră că impactul economic, social şi financiar pe care îl are aplicarea măsurilor de combatere a schimbărilor climatice asupra sectorului transporturilor, precum şi impactul reorganizării acestui sector (de exemplu, ca rezultat al transferurilor modale şi al capacităţilor de transport multimodale) nu sunt, nici până în prezent, cunoscute şi anticipate în măsură suficientă; subliniază că Comisia ar trebui să dezvolte colectarea datelor privind evoluţia acestui sector şi să definească indicatori de vulnerabilitate şi metode pentru schimburile de bune practici şi de experienţă pentru diferitele componente ale acestuia (rutier, feroviar, aerian şi maritim);
6. reaminteşte Rezoluţia sa din 22 aprilie 2009 referitoare la Cartea verde privind viitoarea politică privind TEN-T, care subliniază faptul că schimbările climatice şi dezvoltarea durabilă ar trebui integrate în politica privind infrastructurile pentru toate mijloacele de transport, în scopul atingerii obiectivelor europene de reducere a emisiilor de CO 2 ;
7. consideră oportună luarea în considerare, în cadrul revizuirii TEN-T, a faptului că este necesar ca proiectele să fie adaptate şi în măsură să facă faţă consecinţelor schimbărilor climatice;
8. subliniază faptul că Comisia ar trebui să evalueze eficienţa diferitelor mijloace de transport pentru distribuţia de mărfuri, precum şi posibilităţile de îmbunătăţire a intermodalităţii între diferitele tipuri de transport urban, în cadrul unui plan nou privind mobilitatea urbană durabilă în oraşele europene, plan axat pe adaptarea oraşelor la efectele schimbărilor climatice;
9. solicită Comisiei şi statelor membre să dezvolte o politică eficientă pentru mobilitatea urbană care, prin dezvoltarea transportului public, a comodalităţii şi prin utilizarea sistemelor inteligente de transport să reducă congestiile din trafic şi poluarea din marile aglomerări urbane;
10. aprobă acţiunile propuse pentru a întări soliditatea infrastructurii fizice; subliniază că aceste acţiuni trebuie să acopere nu numai construirea, ci şi întreţinerea infrastructurilor, inclusiv în domeniul transporturilor şi solicită Comisiei să prevadă, în programul de lucru al agenţiilor comunitare care funcţionează în domeniul siguranţei transporturilor, necesitatea reevaluării normelor tehnice şi de siguranţă în funcţie de noile efecte ale schimbărilor climatice;
11. consideră că zonele montane ale Uniunii vor fi afectate în mod deosebit de schimbările climatice, care se fac simţite mai rapid în aceste regiuni vulnerabile, cu impact asupra locurilor de muncă, accesibilităţii, exploatării solului, turismului şi infrastructurilor, fapt ce ar fi justificat includerea în această Carte albă a unor acţiuni specifice pentru „a întări soliditatea zonelor montane”; prin urmare, sugerează Comisiei să elaboreze orientări comunitare în legătură cu adaptarea zonelor montane la schimbările climatice, în cadrul unei politici generale privind amenajarea teritoriului în contextul acestei provocări, recunoscându-se situaţia acestora de zone geografice deosebit de sensibile, în aceeaşi măsură ca şi zonele litorale şi marine;
12. invită Comisia şi statele membre să pună în aplicare măsuri specifice pentru a proteja zonele de coastă şi mediul marin, în conformitate cu politica maritimă comună, care acordă atenţia cuvenită transportului maritim, protecţiei mediului marin şi administrării şi dezvoltării zonelor de coastă în cadrul unei abordări integrate;
13. invită Comisia să investească în cercetare şi inovare în scopul adaptării transporturilor şi a infrastructurii acestora la efectele schimbărilor climatice şi al condiţiilor climatice extreme, mai ales în zonele de coastă şi maritime, în regiunile montane şi în zonele sensibile la cutremure, precum şi în scopul reducerii factorilor care cauzează schimbări climatice, inclusiv programe privind vehiculele ecologice, sistemele de transport inteligente şi sistemele de gestiune a traficului;
14. invită Comisia şi statele membre să promoveze şi să sprijine planificarea integrată pe termen lung în ceea ce priveşte infrastructurile de transport şi de energie şi cele de amenajare a teritoriului;
15. solicită Comisiei să acţioneze de urgenţă în favoarea îmbunătăţirii activităţii de cunoaştere şi observare a efectelor schimbărilor climatice prin intermediul Agenţiei Europene de Mediu, al Centrului comun de cercetare şi al Observatorului european pentru secetă, făcând apel, atunci când este posibil, la noile tehnologii de observaţie prin satelit şi la sistemele inteligente de transport;
16. cere cu precădere Comisiei să acorde o atenţie specială măsurătorilor cartografice şi evaluării efectelor schimbărilor climatice în zonele de munte şi de coastă unde, conform previziunilor, creşterea temperaturilor şi a nivelului mărilor ar putea afecta într-o măsură semnificativă sectorul turistic de care aceste regiuni sunt foarte dependente, şi să propună măsuri atunci când este necesar;
17. consideră, în privinţa instrumentelor şi a modalităţilor de finanţare, că acţiunile propuse în cartea albă sunt foarte vagi; solicită Comisiei să acorde preferinţă, în cazul tuturor mijloacelor de transport, modalităţilor de finanţare care respectă principiul „poluatorul plăteşte”; solicită Comisiei să completeze finanţarea pentru adaptarea la schimbările climatice prin mobilizarea fondurilor structurale şi a unei părţi din creditele din planul european de redresare economică şi prin a acorda prioritate, în viitoarele perspective financiare privind perioada de după 2013, finanţării de soluţii aduse provocărilor pe care le reprezintă schimbările climatice, în scopul de a contribui la apariţia unei creşteri „verzi” şi durabile, precum şi la crearea de locuri de muncă şi la sprijinirea actorilor din sectorul transporturilor şi turismului, graţie inovării şi cercetării; subliniază că toate mijloacele de transport trebuie să internalizeze treptat costurile externe legate de schimbările climatice;
18. subliniază că politicile de transport ar trebui mai bine integrate în alte domenii de acţiune, în special în securitatea energetică, aprovizionarea cu apă, amenajarea teritoriului, urbanismul şi sănătatea publică, în scopul realizării unei abordări sistemice a adaptării la schimbările climatice;
19. consideră că grupul de coordonare consacrat efectelor schimbărilor climatice şi adaptării ar putea prevedea participarea euro-deputaţilor care fac parte din comisiile parlamentare relevante ale Parlamentului European (în special, Comisia pentru agricultură şi dezvoltare rurală, Comisia pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară, Comisia pentru industrie, cercetare şi energie şi Comisia pentru transport şi turism);
20. subliniază că Tratatul de la Lisabona îi va permite de acum înainte Comisiei să ia măsuri de sprijin şi de coordonare în domeniul turismului; solicită Comisiei să propună măsuri şi acţiuni care să permită definirea unei strategii de adaptare specifice sectorului de activitate al turismului (îmbogăţirea cunoştinţelor în legătură cu efectele schimbărilor climatice, politica de prevenire a riscurilor şi de adaptare la schimbările pe care le provoacă, informaţii destinate consumatorilor etc.);
21. insistă că este necesar să se ofere marelui public şi actorilor din sectorul transporturilor şi turismului informaţii accesibile, detaliate şi complete asupra cauzelor şi efectelor schimbărilor climatice, precum şi asupra modificărilor pe care aceste efecte ar putea să le antreneze asupra modului de viaţă şi de deplasare, modului de a călători, organizării acestor sectoare, construcţiei şi întreţinerii de infrastructuri, asupra costurilor de utilizare a infrastructurii, amenajării teritoriului sau asupra aprovizionării cu resurse naturale; subliniază că este indispensabil să se asigure finanţarea adecvată a unor astfel de campanii de informare şi să fie luată în considerare necesitatea adaptării mesajelor adresate diferitelor state membre şi regiunilor acestora.
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
27.1.2010
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
31
2
Membri titulari prezenţi la votul final
Margrete Auken, Georges Bach, Izaskun Bilbao Barandica, Antonio Cancian, Michael Cramer, Luis de Grandes Pascual, Christine De Veyrac, Saïd El Khadraoui, Jacqueline Foster, Mathieu Grosch, Dieter-Lebrecht Koch, Werner Kuhn, Jörg Leichtfried, Bogusław Liberadzki, Eva Lichtenberger, Gesine Meissner, Hella Ranner, Vilja Savisaar, Olga Sehnalová, Brian Simpson, Dirk Sterckx, Silvia-Adriana Ţicău, Giommaria Uggias, Thomas Ulmer, Peter van Dalen, Dominique Vlasto, Artur Zasada, Roberts Zīle
Membri supleanţi prezenţi la votul final
Philip Bradbourn, Petra Kammerevert, Guido Milana, Dominique Riquet
Membri supleanţi [articolul 187 alineatul (2)] prezenţi la votul final
Marco Scurria
1.2.2010
AVIZ al Comisiei pentru dezvoltare regională
destinat Comisiei pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară
referitor la Cartea albă a Comisiei „Adaptarea la schimbările climatice: către un cadru de acţiune la nivel european”
( 2009/2152(INI) )
Raportor: Salvatore Caronna
SUGESTII
Comisia pentru dezvoltare regională recomandă Comisiei pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară, competentă în fond, includerea următoarelor sugestii în propunerea de rezoluţie ce urmează a fi adoptată:
1. consideră că schimbările climatice constituie o provocare decisivă a timpurilor noastre; acestea au consecinţe de acum evidente în ceea ce priveşte mediul, sănătatea umană şi amenajarea teritoriului şi compromit capacitatea tuturor ţărilor de a înainta pe calea dezvoltării durabile;
2. salută publicarea de către Comisia Europeană a Cărţii albe intitulate „Adaptarea la schimbările climatice: către un cadru de acţiune la nivel european”; subliniază că schimbările climatice reprezintă o provocare cu un puternic impact regional, care impune o strategie coordonată la nivelul Uniunii Europene care să cuprindă diversele politici şi niveluri de intervenţie ale UE: european, naţional, regional şi local.
3. consideră că impactul schimbărilor climatice variază între sectoarele şi regiunile europene, astfel cum este demonstrat în studiul Comisiei „Regions 2020”
http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docoffic/working/regions2020/pdf/regions2020_en.pdf , (noiembrie 2008). : regiunile care sunt cele mai afectate de schimbările climatice sunt cele din sudul şi estul Europei, în special în regiunile insulare sau de coastă, regiunile ultraperiferice şi zonele în care există riscuri ridicate de penurie de apă, existând pericolul ca disparităţile la nivel regional să crească în consecinţă, chiar şi între regiunile din aceeaşi ţară;
4. regretă faptul că în cadrul actualei perioade de programare (2007-2013) statele membre alocă doar 3% (9 miliarde EUR) din finanţările totale pentru măsurile de promovare a eficienţei energetice şi a energiilor regenerabile în cadrul programelor operaţionale şi că investiţiile realizate în noile state membre sunt chiar mai scăzute, ridicându-se la 2,4%;
5. recunoaşte necesitatea presantă de a reacţiona fără întârziere la încălzirea globală, atât prin luarea de măsuri obligatorii din punct de vedere juridic de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră, cât şi prin introducerea unor planuri de adaptare regionale şi măsuri de adaptare proactive, cum ar fi iniţiativele de reîmpădurire la scară largă la nivel european, naţional, regional, local, precum şi prin cooperarea transfrontalieră, în scopul limitării efectelor dăunătoare;
6. este ferm convins că Uniunea Europeană trebuie să-şi menţină şi să-şi consolideze rolul de lider în lupta internaţională împotriva încălzirii globale şi consideră că orice întârziere în ceea ce priveşte implementarea acestor acţiuni ar mări riscurile producerii unor efecte negative de natură ecologică, economică şi socială şi ar duce, probabil, la creşterea costurilor;
7. consideră că, prin politici în domeniul energiei inteligente, prin care să se promoveze activ sursele regenerabile de energie, descentralizarea furnizării de energie şi eficienţa energetică pe teritoriul lor, regiunile nu numai că contribuie la combaterea efectelor schimbărilor climatice, ci deschid şi noi oportunităţi şi perspective economice pentru cetăţenii lor;
8. ia act de faptul că sectoarele de importanţă strategică pentru regiunile periferice din punct de vedere geografic, precum agricultura, nu ar trebui împovărate cu sarcini excesive în cadrul măsurilor de adaptare la schimbările climatice, periclitând astfel viitorul unor comunităţi rurale durabile;
9. consideră că doar o cooperare strânsă la toate nivelurile de guvernanţă (Uniunea Europeană, statele membre şi autorităţile locale şi regionale), însoţite de cooperarea cu ţările din vecinătatea UE, precum şi de un schimb permanent de informaţii cu acestea, va permite Uniunii Europene să pună în aplicare o strategie de transformare într-o societate cu emisii reduse de dioxid de carbon;
10. recunoaşte necesitatea armonizării diferitelor sectoare de intervenţie, pe de o parte implicând organismele regionale şi locale în fazele de concepere, dezvoltare şi punere în practică a strategiilor şi planurilor de acţiune naţionale de combatere a schimbărilor climatice, iar pe de altă parte aplicând cu succes planificarea strategică regională şi integrând toate aspectele legate de schimbările climatice;
11. recunoaşte, în consecinţă, pe de o parte, necesitatea de a integra strategia de adaptare la politicile Uniunii Europene, acordând o atenţie specială coordonării acţiunilor şi măsurilor din domeniile de politică agricolă, regională şi de mediu ale UE şi, pe de altă parte, necesitatea ca aceste politici să fie coerente cu strategia de adaptare; subliniază rolul-cheie jucat de autorităţile locale şi regionale, precum şi necesitatea unei abordări de jos în sus, care să ţină seama de diferenţele dintre habitatele naturale din Europa, respectând pe deplin de principiul subsidiarităţii; este convins că autorităţile locale sunt capabile în mai mare măsură să găsească răspunsuri politice la propriile nevoi;
12. salută iniţiativa Cărţii albe de instituire a unui mecanism de schimb de informaţii; îşi exprimă speranţa că acesta va deveni operativ până la finele anului 2011, şi că vor fi puse la punct modele şi instrumente de previzionare; invită statele membre şi autorităţile regionale şi locale să promoveze şi facă schimb de practici privind toate aspectele referitoare la politicile de adaptare la schimbările climatice, în special în ceea ce priveşte măsurile de eficientizare energetică, gestionare a deşeurilor şi dezvoltare a unor infrastructuri de transport cu emisii reduse;
13. recomandă instituirea unei platforme de supraveghere a schimbărilor climatice care să permită entităţilor regionale şi locale să dobândească şi să facă schimb de cunoştinţe şi de bune practici locale în materie de climă;
14. consideră că regiunile ultraperiferice, ţinând cont de situaţia lor specială, menţionată la articolul 349 din Tratatul de Lisabona, şi de faptul că sunt situate în zonele tropicale, sunt deosebit de sensibile la consecinţele schimbărilor climatice şi ar trebui să beneficieze, din acest motiv, de o atenţie deosebită din partea Comisiei Europene; face apel la Comisie, în acest context, să elaboreze un studiu de impact şi un plan de acţiune specific pentru regiunile ultraperiferice şi să sprijine schimburile de informaţii şi de bune practici între autorităţile locale ale acestor regiuni şi cele din ţările terţe aflate în vecinătatea lor geografică;
15. consideră că este indispensabilă aplicarea unor politici, în special la nivel regional şi local, care condiţionează atât investiţiile publice şi private, cât şi unele acte administrative (de exemplu, autorizaţiile de construire şi planurile urbanistice) de realizarea unei evaluări a impactului climatic, astfel încât să se stimuleze investiţiile UE în infrastructuri de înaltă calitate ecologică; solicită să se acorde o atenţie deosebită includerii unei evaluări a efectelor schimbărilor climatice în procesul de aprobare a propunerilor de proiecte cu finanţare europeană care privesc eficienţa energetică, gestionarea deşeurilor şi construcţia de infrastructuri;
16. ia act de faptul că regiunile periferice din punct de vedere geografic, în special regiunile de coastă, pot constitui o sursă abundentă de energie regenerabilă, care poate contribui la adaptarea lor la schimbările climatice;
17. consideră că, din punctul de vedere al microclimatului, trebuie să se evite creşterea gradului de impermeabilizare a solurilor în zonele şi oraşele cu o mare densitate a populaţiei;
18. îndeamnă Comisia să utilizeze politica de coeziune pentru a promova dezvoltarea resurselor regenerabile, îmbunătăţind sinergia dintre domeniile de cercetare şi dezvoltare şi politica de dezvoltare regională, şi pentru a elimina toate barierele administrative din calea eficientizării unor astfel de resurse;
19. salută iniţiativa Comisiei de a înfiinţa un grup de coordonare privind impactul schimbărilor climatice şi adaptarea (IASG) şi solicită autorităţilor regionale şi locale să se implice activ şi pe deplin în cadrul acestui grup şi al lucrărilor sale, în conformitate cu principiul subsidiarităţii;
20. reiterează că măsurile de atenuare a efectelor schimbărilor climatice se pot dovedi o oportunitate care să favorizeze un model de creştere durabilă, care ar putea fi ulterior adaptat la alte ţări în afara UE, şi că trecerea la o economie fără emisii de dioxid de carbon ar putea reprezenta un important pas înainte pentru crearea de noi locuri de muncă;
21. solicită Comisiei să prevadă în viitoarele perspective financiare o finanţare adecvată, care să permită punerea în aplicare a unor politici eficace de adaptare la schimbările climatice, la toate nivelurile de guvernanţă; recomandă, de asemenea, ca statele membre şi regiunile să ia în considerare posibilitatea utilizării mecanismelor furnizate de fondurile structurale pentru dezvoltarea unor proiecte durabile pe termen mai lung; subliniază existenţa Fondului de solidaritate al Uniunii Europene (FSUE) pentru a face faţă nevoilor urgente şi pentru a exprima solidaritatea UE cu regiunile afectate;
22. subliniază faptul că obiectivele de protecţie a mediului şi cele referitoare la schimbările climatice ar trebui să fie integrate în obiectivele de convergenţă şi de creştere ale politicii de coeziune a UE, fără ca acestea să se substituie, totuşi, obiectivelor tradiţionale ale politicii structurale.
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
25.1.2010
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
31
8
2
Membri titulari prezenţi la votul final
François Alfonsi, Luís Paulo Alves, Charalampos Angourakis, Jean-Paul Besset, Victor Boştinaru, Sophie Briard Auconie, Zuzana Brzobohatá, John Bufton, Alain Cadec, Salvatore Caronna, Ricardo Cortés Lastra, Tamás Deutsch, Rosa Estaràs Ferragut, Elie Hoarau, Seán Kelly, Evgeni Kirilov, Constanze Angela Krehl, Ramona Nicole Mănescu, Riikka Manner, Iosif Matula, Miroslav Mikolášik, Lambert van Nistelrooij, Franz Obermayr, Jan Olbrycht, Wojciech Michał Olejniczak, Markus Pieper, Georgios Stavrakakis, Nuno Teixeira, Michael Theurer, Viktor Uspaskich, Oldřich Vlasák, Kerstin Westphal, Hermann Winkler, Joachim Zeller
Membri supleanţi (articolul 187 alineatul (2)) prezenţi la votul final
Vasilica Viorica Dăncilă, Ivars Godmanis, Karin Kadenbach, Veronica Lope Fontagné, Elisabeth Schroedter, Richard Seeber, Sabine Verheyen, Iuliu Winkler
05.03.2010
AVIZ al Comisiei pentru pescuit
destinat Comisiei pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară
referitor la Cartea albă a Comisiei „Adaptarea la schimbările climatice: către un cadru de acţiune la nivel european”
( 2009/2152(INI) )
Raportor: Kriton Arsenis
SUGESTII
Comisia pentru pescuit recomandă Comisiei pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară, competentă în fond, includerea următoarelor sugestii în propunerea de rezoluţie ce urmează a fi adoptată:
1. salută importanţa acordată de Cartea albă sporirii rezistenţei tuturor ecosistemelor, ca mijloc esenţial de protecţie împotriva efectelor extreme ale schimbărilor climatice;
2. reafirmă că emisiile de gaze cu efect de seră produse de om influenţează în multe feluri dinamica complexă a mediului marin şi că ecosistemele marine, asupra cărora poluarea, insuficient reglementată, şi pescuitul ilegal, nedeclarat şi nereglementat (INN) exercită deja o presiune considerabilă, sunt afectate de temperaturile în creştere şi de modificările la nivelul salinităţii şi al acidificării, de posibile schimbări în ceea ce priveşte circulaţia curenţilor oceanici, precum şi de distribuţia spaţială a organismelor acvatice vii (peşti, moluşte, crustacee etc.) şi de răspândirea acestora de-a lungul coloanei de apă; în plus, reaminteşte faptul că modelele ştiinţifice prevăd o creştere suplimentară a temperaturii atmosferice şi a nivelului mediu al mării şi că cel mai eficient mod de a combate schimbările climatice este de a reduce emisiile de gaze cu efect de seră;
3. reaminteşte că, în secolul trecut, a avut loc o creştere de 0,6°C a temperaturii atmosferice, precum şi o creştere a nivelului mediu al mărilor de 0,17m şi că modelele ştiinţifice utilizate la studierea acestor probleme prevăd că aceste valori vor continua să crească în cursul acestui secol;
4. reaminteşte că impactul potenţial al schimbărilor climatice ar putea avea consecinţe devastatoare în unele din mările europene cele mai închise, precum Marea Baltică; reaminteşte că anumite studii ştiinţifice prevăd o scădere de 8%-50% în salinitatea apei şi o creştere de 2°C-4°C a temperaturii la suprafaţa acesteia, ceea ce ar putea avea ca rezultat distrugerea unei mari părţi din fauna şi flora marină în cazul în care aceste previziuni se dovedesc a fi corecte;
5. subliniază că epuizarea rapidă a anumitor stocuri europene de peşte, ca urmare a presiunii umane asupra mediului, subminează bazele ecologice şi economice ale domeniului pescuitului şi sporeşte vulnerabilitatea ecosistemelor marine la schimbările climatice, reducând astfel capacitatea de adaptare a acestora
Carte verde - Reforma politicii comune în domeniul pescuitului [COM(2009) 0163]. ; subliniază, în plus, că sectorul pescuitului trebuie să se adapteze schimbărilor climatice, respectând în acelaşi timp dimensiunile economică, socială şi ecologică ale dezvoltării durabile;
6. constată faptul că schimbările climatice, prin reducerea rapidă a mărimii recifurilor de corali şi a numărului animalelor calcaroase, prin schimbările la nivelul ciclului reproductiv al speciilor şi al raportului dintre sexe şi prin acidificarea oceanelor, vor ameninţa, de o manieră şi mai pregnantă, stocurile de peşte
FAO, Documentul tehnic 530 (2009) „Consecinţele schimbărilor climatice pentru pescuit şi agricultură” şi vor reduce capacitatea de absorbţie de CO 2 a oceanelor
Capacitatea marină de absorbţie a carbonului a scăzut cu 10% între 2000 şi 2007. , ceea ce, la rândul său, va conduce la creşterea ratei de concentrare a CO 2 în atmosferă şi la accelerarea schimbărilor climatice
„Carbonul albastru: rolul unor oceane sănătoase la fixarea carbonului”UNEP, FAO şi IOC, 2009. ;
7. evidenţiază, de asemenea, faptul că schimbările în ceea ce priveşte nivelul mărilor vor cauza daune extrem de mari ecosistemelor marine şi intertidale, afectând zone de mare importanţă pentru producţia primară, pentru reproducerea, recrutarea şi adăpostirea a numeroase specii, dăunând, astfel, activităţilor de pescuit, pescuitului de moluşte şi crustacee şi acvaculturii, precum şi biodiversităţii marine; reaminteşte, în plus, faptul că aceste ecosisteme sunt, de asemenea, vulnerabile la fluctuaţiile de salinitate şi temperatură a apei, fenomene care s-au intensificat datorită schimbărilor climatice;
8. reiterează faptul că migraţiile diferitelor organisme marine (peşti, moluşte, crustacee etc.) dintr-o regiune biogeografică în alta pot duce la dispariţia unor specii autohtone şi la invadarea unei anumite regiuni de către specii străine; constată că aceste variaţii pot avea consecinţe importante asupra sectorului pescuitului, a cărui adaptare la noile realităţi biologice şi economice s-ar putea dovedi dificilă;
9. constată că schimbările climatice vor avea consecinţe economice potenţial grave la nivelul pescuitului european industrial şi al celui la scară redusă; solicită, prin urmare, luarea în considerare a unor sisteme alternative de gestionare a sectorului pescuitului, precum şi reducerea capacităţii diverselor segmente ale flotei europene, în scopul instituirii unor practici de pescuit şi de acvacultură durabile şi adaptate noilor condiţii climatice;
10. subliniază vulnerabilitatea deosebită a porturilor de pescuit şi a instalaţiilor de acvacultură la creşterea nivelului mărilor, având în vedere faptul că acestea sunt situate chiar pe coastă; evidenţiază, de asemenea, importanţa economică şi socială a acestora; solicită, prin urmare, Comisiei să le acorde acestora o atenţie deosebită în cadrul măsurilor de adaptare şi analiză a riscurilor şi să evalueze cu atenţie costurile economice pe care le-ar putea avea neadaptarea acestor infrastructuri la schimbările climatice;
11. indică faptul că flotele costiere mici, în special flotele artizanale, pot contribui în mod semnificativ la rezistenţa comunităţilor costiere, la adaptarea la schimbările climatice şi la siguranţa alimentară, cu condiţia aplicării unor practici de pescuit durabile; consideră că ar trebui încurajate investiţiile în echipamente ecologice pentru toate tipurile de flotă; reafirmă, de asemenea, importanţa pescuitului pentru continuitatea socială şi culturală a comunităţilor costiere;
12. deplânge faptul că un management integrat, matur şi funcţional, al zonelor litorale, cu implicarea tuturor nivelelor de guvernare relevante, nu este decât arareori pus în practică
Comunicarea Comisiei - Raport înaintat Consiliului şi Parlamentului European privind evaluarea managementului integrat al zonelor litorale (ICZM) în Europa” ( COM(2007)0308 ). ; îndeamnă stăruitor Comisia să asigure, în cadrul mai larg al politicii maritime integrate, actualizarea, consolidarea şi punerea în aplicare a recomandărilor privind managementul integrat al zonelor litorale
Recomandarea Parlamentului European şi a Consiliului din 30 mai 2002 privind punerea în aplicare a managementului integrat al zonelor litorale în Europa, JO L 148.
6.6.2002, p.24. , asociind toate politicile sectoriale privind mările şi oceanele; subliniază, de asemenea, necesitatea unei puternice implicări a sectorului pescuitului, al fructelor de mare şi al acvaculturii în acest proces, având în vedere importanţa acestor activităţi pentru zonele de coastă;
13. îndeamnă stăruitor Comisia să asigure dezvoltarea şi punerea în aplicare a unor strategii marine a căror abordare a managementului activităţilor umane să fie bazată pe ecosistem în vederea obţinerii unei bune calităţi ecologice a mediului marin, astfel cum se menţionează în Directiva 2008/56/CE;
14. solicită Comisiei, în acest sens, să realizeze studii de evaluare a fenomenului algelor verzi şi a impactului său asupra sectorului pescuitului; solicită, în plus, realizarea unui studiu privind influenţa pe care modificările curenţilor în urma încălzirii globale o au asupra migraţiei anumitor specii marine;
15. solicită Comisiei să conducă cercetări ştiinţifice privind resursele de peşte în mările nordice, să promoveze o gestionare sustenabilă a resurselor halieutice în zonă, în conformitate cu principiul precauţiei, sprijinind un moratoriu cu privire la orice noi zone de pescuit în zona arctică, în aşteptarea unei reglementări adecvate în cadrul organizaţiilor regionale de pescuit (ORP);
16. subliniază că soluţia la problema reprezentată de gravele schimbări climatice care au loc în prezent trebuie să se bazeze în primul rând pe reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră şi pe protecţia şi extinderea ecosistemelor naturale, care constituie cele mai importante rezervoare de carbon ale planetei, precum şi faptul că rezistenţa ecosistemelor marine şi terestre depinde, în egală măsură, de prezervarea diversităţii biologice şi de menţinerea unor populaţii suficient de mari şi a habitatele lor;
17. îndeamnă Comisia să asigure o finanţare adecvată pentru protecţia ecosistemelor şi pentru compensarea pierderilor de venit suferite de pescari din motive legate de climă;
18. consideră necesară garantarea unei finanţări adecvate a cercetării, care va sta la baza deciziilor politice din domeniul schimbărilor climatice şi din domeniul pescuitului şi al acvaculturii; subliniază că cercetarea, precum şi măsurile ulterioare, ar trebui să fie de natură multidisciplinară şi să aibă în vedere, în contextul unei abordări integrate şi bazate pe ecosistem, toate tipurile de presiune exercitată asupra pescuitului şi acvaculturii, inclusiv poluarea costieră şi din larg, efluenţii industriali şi agricoli, dragarea fundului mării, activitatea portuară, transportul maritim şi turismul;
19. îndeamnă Comisia să promoveze includerea rezistenţei ecosistemelor ca aspect definitoriu al poziţiei Comunităţii în cadrul negocierilor internaţionale privind pescuitul şi mediul marin, în special în cadrul Acordurilor de parteneriat în domeniul pescuitului şi al ORP;
20. solicită Comisiei să participe în mod activ la crearea unui fond „carbonul albastru” în contextul CCONUSC; subliniază faptul că acest fond va trebui să exploreze mecanismele de finanţare şi coordonare axate pe protejarea şi gestionarea ecosistemelor costiere şi marine şi captarea carbonului din oceane, în cadrul unei strategii globale de planificare maritimă;
21. subliniază faptul că capacitatea de adaptare a sectorului pescuitului la fluctuaţiile la nivelul productivităţii şi al recrutării din cadrul activităţilor de pescuit depinde de următorii factori:
- o capacitate de pescuit adaptată la capacitatea productivă a resurselor în perioadele cu cea mai scăzută productivitate;
- disponibilitatea resurselor piscicole alternative;
- investiţii în tehnologii flexibile, precum ambarcaţiuni cu întrebuinţări multiple sau lanţuri de prelucrare flexibile;
- existenţa unor activităţi alternative la pescuit în perioadele de productivitate scăzută
FAO (2007): Adaptarea la schimbările climatice în domeniul agriculturii, în domeniul forestier şi în domeniul pescuitului: perspective, cadru şi priorităţi. .
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
23.2.2010
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
15
Membri titulari prezenţi la votul final
Josefa Andrés Barea, Kriton Arsenis, Alain Cadec, João Ferreira, Carmen Fraga Estévez, Carl Haglund, Isabella Lövin, Guido Milana, Maria do Céu Patrão Neves, Crescenzio Rivellini, Ulrike Rodust, Struan Stevenson, Jarosław Leszek Wałęsa
Membri supleanţi prezenţi la votul final
Ole Christensen, Ioannis A. Tsoukalas
9.3.2010
AVIZ al Comisiei pentru afaceri juridice
destinat Comisiei pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară
referitor la Cartea albă a Comisiei „Adaptarea la schimbările climatice: către un cadru de acţiune la nivel european”
( 2009/2152(INI) )
Raportoare: Eva Lichtenberger
SUGESTII
Comisia pentru afaceri juridice recomandă Comisiei pentru mediu, sănătate publică şi siguranţă alimentară, competentă în fond, includerea următoarelor sugestii în propunerea de rezoluţie ce urmează a fi adoptată:
A. întrucât adaptarea la schimbările climatice ar putea avea un impact asupra tuturor politicilor UE, necesitând date fiabile cu privire la posibilităţile şi amploarea modificărilor care se impun;
B. întrucât actuala legislaţie europeană care se referă în mod direct la chestiuni de mediu ar trebui să ofere o bază coerentă pentru a creşte capacitatea UE de a face faţă impactului schimbărilor climatice;
C. întrucât măsurile luate la nivel european ar trebui să instituie şi să respecte cele mai înalte standarde în materie de protecţie a mediului, atât pe termen scurt, cât şi pe termen lung (incluzând adaptarea la schimbările climatice);
D. întrucât caracterul global al schimbărilor climatice şi consecinţele lor sociale şi economice ar trebui să determine Uniunea Europeană să sprijine ţările cele mai vulnerabile şi mai puţin dezvoltate,
E. întrucât la stabilirea obligaţiilor viitoare trebuie să se ţină seama de succesele de până acum ale unor state membre în ceea ce priveşte reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră,
1. subliniază necesitatea unor date uşor accesibile şi inteligibile cu privire la schimbările climatice, la impactul acestora şi la măsurile de adaptare posibile; este de acord cu propunerea Comisiei de a facilita schimbul de informaţii şi de rezultate ale cercetării printr-un mecanism informatic şi o bază de date adecvate;
2. subliniază că acquis-ul din domeniul mediului (Directiva privind păsările
Directiva 79/409/CEE a Consiliului privind conservarea păsărilor sălbatice, JO L 103, 25.4.1979, p.
1-18. , Directiva privind habitatele
Directiva 92/43/CEE a Consiliului privind conservarea habitatelor naturale şi a speciilor de faună şi floră sălbatică, JO L 206, 22.7.1992, p.
7. , Directiva-cadru privind apa
Directiva 2000/60/CE de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei, JO L 327, 22.12.2000, p.
1. şi Directiva privind inundaţiile
Directiva 2007/60/CE privind evaluarea şi gestionarea riscurilor de inundaţii, JO L 288, 6.11.2007, p.
27. ) trebuie implementat complet şi într-un mod coerent în întreaga UE; salută intenţia Comisiei de a elabora cât mai curând o serie de orientări pentru a include cerinţele legate de adaptare în aplicarea acquis-ului; invită Comisia să îşi exercite pe deplin noile competenţe care îi sunt conferite prin articolul 260 din Tratatul de la Lisabona, pentru a-şi îndeplini rolul de gardian al tratatelor;
3. consideră că responsabilitatea pentru realizarea unor investiţii sănătoase din punctul de vedere al mediului trebuie să revină tuturor statelor membre şi tuturor actorilor; solicită Comisiei să aibă în vedere prezentarea unor propuneri adecvate pentru includerea adaptării la schimbările climatice în Directiva privind evaluarea impactului asupra mediului
Directiva 85/337/CEE a Consiliului privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice şi private asupra mediului, modificată prin Directiva 97/11/CE şi Directiva 2003/35/CE. şi în Directiva privind evaluarea strategică a efectelor asupra mediului
Directiva 2001/42/CE privind evaluarea efectelor anumitor planuri şi programe asupra mediului, JO L 197, 21.7.2001, p.
30. ; sugerează că ar trebui integrată cât mai curând ca parte a proiectelor de infrastructură finanţate de UE o verificare din punctul de vedere al mediului;
4. consideră că, având în vedere eşecul relativ al Summit-ului de la Copenhaga privind schimbările climatice, se impune intensificarea eforturilor pentru a asigura acordarea sprijinului necesar pentru adaptare ţărilor în curs de dezvoltare, în plus faţă ajutorul public pentru dezvoltare (APD) şi obiectivul de 0,7%;
5. subliniază că veniturile generate în urma licitaţiilor din cadrul sistemului european de comercializare a cotelor de emisie, inclusiv din urma licitaţiilor în domeniul transporturilor aeriene şi maritime, ar trebui alocate pentru a ajuta statele membre să se adapteze la schimbările climatice, conform principiului solidarităţii;
6. consideră că cercetările şi finanţarea dezvoltării tehnologice în statele expuse unor costuri ridicate aferente măsurilor de adaptare întreprinse ar trebui să se numere printre priorităţile celui de-al şaptelea program-cadru aflat în curs de derulare şi ale programelor de cercetare viitoare;
7. subliniază că grupurile sau comunităţile cele mai defavorizate din punct de vedere social ar trebui să beneficieze de un sprijin suficient pentru a face faţă costurilor ridicate asociate cu măsurile de adaptare;
8. subliniază că investiţiile într-o economie cu emisii scăzute, precum şi promovarea eficienţei energetice şi a producţiei ecologice nu trebuie să aibă ca rezultat creşterea disparităţilor dintre statele membre în ceea ce priveşte dezvoltarea.
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
8.3.2010
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
19
Membri titulari prezenţi la votul final
Luigi Berlinguer, Sebastian Valentin Bodu, Françoise Castex, Marielle Gallo, Klaus-Heiner Lehne, Antonio Masip Hidalgo, Jiří Maštálka, Alajos Mészáros, Bernhard Rapkay, Evelyn Regner, Francesco Enrico Speroni, Alexandra Thein, Cecilia Wikström, Tadeusz Zwiefka
Membri supleanţi prezenţi la votul final
Sergio Gaetano Cofferati, Kurt Lechner, Eva Lichtenberger, Toine Manders, József Szájer
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
16.3.2010
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
49
3
2
Membri titulari prezenţi la votul final
Elena Oana Antonescu, Kriton Arsenis, Pilar Ayuso, Paolo Bartolozzi, Sergio Berlato, Nessa Childers, Chris Davies, Esther de Lange, Anne Delvaux, Bas Eickhout, Edite Estrela, Jill Evans, Karl-Heinz Florenz, Elisabetta Gardini, Gerben-Jan Gerbrandy, Julie Girling, Nick Griffin, Satu Hassi, Jolanta Emilia Hibner, Dan Jørgensen, Karin Kadenbach, Christa Klaß, Jo Leinen, Corinne Lepage, Peter Liese, Kartika Tamara Liotard, Linda McAvan, Radvilė Morkūnaitė-Mikulėnienė, Miroslav Ouzký, Vladko Todorov Panayotov, Antonyia Parvanova, Andres Perello Rodriguez, Pavel Poc, Vittorio Prodi, Anna Rosbach, Daciana Octavia Sârbu, Horst Schnellhardt, Richard Seeber, Theodoros Skylakakis, Bogusław Sonik, Anja Weisgerber, Åsa Westlund, Glenis Willmott, Sabine Wils, Marina Yannakoudakis
Membri supleanţi prezenţi la votul final
João Ferreira, Christofer Fjellner, Matthias Groote, Judith A. Merkies, Michail Tremopoulos, Giommaria Uggias, Anna Záborská
Membri supleanţi [articolul 187 alineatul (2)] prezenţi la votul final
Dieter-Lebrecht Koch, Markus Pieper
