P6_TA-PROV(2009)0388
Dezvoltarea relaţiilor dintre Parlamentul European şi parlamentele naţionale, în temeiul Tratatului de la Lisabona
A6-0133/2009
Rezoluţia Parlamentului European din 7 mai 2009 referitoare la dezvoltarea relaţiilor dintre Parlamentul European şi parlamentele naţionale, în temeiul Tratatului de la Lisabona ( 2008/2120(INI) )
Parlamentul European,
–
având în vedere Protocolul privind rolul parlamentelor naţionale în Uniunea Europeană, anexat la Tratatul de la Amsterdam,
–
având în vedere Protocolul privind aplicarea principiilor subsidiarităţii şi proporţionalităţii, anexat la Tratatul de la Amsterdam,
–
având în vedere Tratatul de la Lisabona, în special articolul 12 al Tratatului privind Uniunea Europeană,
–
având în vedere Protocolul privind rolul parlamentelor naţionale în Uniunea Europeană, anexat la Tratatul de la Lisabona, în special articolul 9,
–
având în vedere Protocolul privind aplicarea principiilor subsidiarităţii şi proporţionalităţii, anexat la Tratatul de la Lisabona,
–
având în vedere Rezoluţia sa din 7 februarie 2002 privind relaţiile dintre Parlamentul European şi parlamentele naţionale în cadrul integrării europene Adoptată în temeiul raportului A5-0023/2002 al Comisiei pentru afaceri constituţionale (raportul Napolitano) (JO C 284 E, 21.11.2002, p.322).
,
–
având în vedere Orientările privind relaţiile dintre guverne şi parlamente în legătură cu aspectele comunitare (standarde minime instructive) din 27 ianuarie 2003 ("Orientările parlamentare de la Copenhaga") JO C 154, 2.7.2003, p.
1.
, adoptate la cea de-a XXVIII-a Conferinţă a organelor specializate în afaceri comunitare şi europene ale parlamentelor din Uniunea Europeană (COSAC),
–
având în vedere Orientările privind cooperarea interparlamentară în Uniunea Europeană din 21 iunie 2008 Versiunea revizuită aprobată de Conferinţa preşedinţilor parlamentelor din Uniunea Europeană, în reuniunea de la Lisabona din 20 şi 21 iunie 2008.
,
–
având în vedere Concluziile celei de-a XL-a reuniuni COSAC, organizată la Paris, la 4 noiembrie 2008, în special punctul 1,
–
având în vedere raportul din noiembrie 2008 al subcomisiei din parlamentul irlandez privind viitorul Irlandei în Uniunea Europeană, în special punctele 29-37 din rezumat, în care se solicită insistent consolidarea controlului parlamentar asupra guvernelor naţionale în calitatea acestora de membri ai Consiliului,
–
având în vedere articolul 45 din Regulamentul său de procedură,
–
având în vedere raportul Comisiei pentru afaceri constituţionale şi avizul Comisiei pentru afaceri externe, precum şi cel al Comisiei pentru dezvoltare ( A6-0133/2009 ),
A.
întrucât cea mai recentă rezoluţie adoptată de Parlamentul European privind relaţiile cu parlamentele naţionale datează din anul 2002 şi, prin urmare, este timpul unei reevaluări;
B.
întrucât cetăţenii sunt direct reprezentaţi la nivelul Uniunii în Parlamentul European, iar statele membre sunt reprezentate în Consiliu de guvernele lor respective, care la rândul lor răspund din punct de vedere democratic în faţa parlamentelor lor naţionale (a se vedea articolul 10 alineatul (2) din Tratatul privind UE în versiunea Tratatului de la Lisabona); de aceea, "parlamentarizarea" necesară a Uniunii Europene trebuie să se bazeze pe două abordări fundamentale: pe de-o parte, extinderea atribuţiilor Parlamentului European în ceea ce priveşte toate deciziile Uniunii şi, pe de altă parte, pe întărirea atribuţiilor parlamentelor naţionale în ceea ce priveşte guvernele din ţările lor;
C.
întrucât în cadrul Convenţiei Europene a avut loc o colaborare excelentă între reprezentanţii parlamentelor naţionale şi reprezentanţii Parlamentului European, dar şi între aceştia şi reprezentanţii parlamentelor din ţările candidate la aderare;
D.
întrucât reuniunile parlamentelor privind anumite teme, în perioada de reflecţie, şi-au dovedit utilitatea şi prin urmare, s-ar putea recurge la această practică în cazul convocării unei noi convenţii sau în situaţii asemănătoare;
E.
întrucât relaţiile dintre Parlamentul European şi parlamentele naţionale s-au îmbunătăţit şi s-au diversificat în ultimii ani, iar la nivelul parlamentelor în general, precum şi la nivelul comisiilor parlamentare se desfăşoară tot mai multe activităţi;
F.
întrucât evoluţia viitoare a relaţiilor ar trebui să ţină seama de avantajele şi dezavantajele oferite de diverse practici existente;
G.
întrucât noile atribuţii acordate parlamentelor naţionale în temeiul Tratatului de la Lisabona, în special cu privire la principiul subsidiarităţii, le încurajează să se implice în mod activ, dintr-un stadiu incipient, în procesul de elaborare a politicilor la nivelul Uniunii Europene;
H.
întrucât toate formele de cooperare interparlamentară ar trebui să accepte două principii de bază: eficienţă sporită şi democratizare parlamentară;
I.
întrucât sarcina şi funcţia principală a Parlamentului European şi a parlamentelor naţionale este aceea de a participa la procesul de luare a deciziilor legislative şi de a examina cu atenţie opţiunile politice la nivel naţional şi, respectiv, european; întrucât astfel, cooperarea strânsă pentru binele comun nu devine superfluă, în special în ceea ce priveşte transpunerea dreptului Uniunii Europene în drept naţional;
J.
întrucât este necesară elaborarea unor orientări politice pe baza cărora reprezentanţii şi organismele Parlamentului European să poată stabili acţiunile viitoare în ceea ce priveşte relaţiile cu parlamentele naţionale şi punerea în aplicare a dispoziţiilor Tratatului de la Lisabona privind parlamentele naţionale,
Contribuţia Tratatului de la Lisabona la dezvoltarea relaţiilor
1.
salută obligaţiile şi drepturile parlamentelor naţionale, în temeiul Tratatului de la Lisabona, care este un "tratat al parlamentelor", care le sporesc rolul în procesele politice din Uniunea Europeană; consideră că aceste drepturi pot fi împărţite în trei categorii:
Informaţii cu privire la
:
–
evaluarea politicilor din domeniul libertăţii, securităţii şi justiţiei;
–
activităţile Comitetului permanent pentru securitate internă;
–
propunerile de modificare a tratatelor;
–
candidaturile pentru obţinerea statutului de membru al Uniunii Europene;
–
revizuirile simplificate ale tratatelor (cu şase luni în avans);
–
propunerile de măsuri de completare a tratatelor;
Participare activă la:
–
buna funcţionare a Uniunii (dispoziţia tip "umbrelă");
–
controlul asupra Europol şi Eurojust, împreună cu Parlamentul European;
–
convenţiile privind modificările tratatelor;
Obiecţii cu privire la:
–
legislaţia care nu respectă principiul subsidiarităţii, prin intermediul procedurilor "cartonaşul galben" şi "cartonaşul portocaliu";
–
modificări ale tratatelor în procedura simplificată;
–
măsuri de cooperare judiciară în chestiuni de drept civil (dreptul familiei);
–
o încălcare a principiului subsidiarităţii, prin introducerea unei acţiuni la Curtea de Justiţie (dacă este permisă de legislaţia naţională);
Relaţiile actuale
2.
ia act cu satisfacţie de faptul că relaţiile cu parlamentele naţionale şi membrii acestora au înregistrat o evoluţie pozitivă în ultimii ani, dar încă într-o măsură insuficientă, în special prin intermediul următoarelor forme de activităţi comune:
–
reuniuni parlamentare comune cu privire la teme orizontale care depăşesc sfera de preocupări a unei comisii;
–
reuniuni periodice ale comisiilor mixte, cel puţin de două ori pe semestru;
–
reuniuni interparlamentare ad-hoc, la nivel de comisie, din iniţiativa Parlamentului European sau a parlamentului din statul membru care deţine preşedinţia Consiliului;
–
reuniuni interparlamentare la nivelul preşedinţilor comisiilor;
–
cooperare la nivelul preşedinţilor parlamentari în cadrul Conferinţei preşedinţilor parlamentelor din Uniunea Europeană;
–
vizite ale membrilor parlamentelor naţionale la Parlamentul European în vederea participării la reuniuni ale comisiilor specializate corespondente;
–
întâlniri în cadrul grupurilor sau al partidelor politice de la nivel european, în care se reunesc politicieni din toate statele membre cu deputaţi în Parlamentul European;
Relaţiile viitoare
3.
consideră că noile forme de dialog prelegislativ şi postlegislativ dintre Parlamentul European şi parlamentele naţionale ar trebui dezvoltate;
4.
îndeamnă parlamentele naţionale să-şi intensifice eforturile pentru ca guvernele naţionale să răspundă pentru modul în care gestionează cheltuirea fondurilor UE; invită parlamentele naţionale să examineze calitatea evaluărilor naţionale de impact, precum şi modul în care guvernele naţionale transpun legislaţia comunitară în legislaţie naţională şi pun în aplicare politicile şi programele de finanţare comunitare la nivelul statului, al regiunilor şi al autorităţilor locale; solicită parlamentelor naţionale să monitorizeze riguros raportarea planurilor naţionale de acţiune din cadrul Agendei de la Lisabona;
5.
consideră adecvată susţinerea parlamentelor naţionale în demersul acestora de a examina proiectele legislative, înainte ca acestea să fie supuse legislativului Uniunii Europene, precum şi de a examina în mod efectiv activitatea guvernelor lor în cadrul Consiliului;
6.
declară că reuniunile periodice bilaterale mixte ale comisiilor specializate corespondente şi reuniunile interparlamentare ad-hoc, la nivel de comisie, organizate la invitaţia Parlamentului European, permit desfăşurarea dialogului, într-un stadiu incipient, cu privire la acte legislative sau iniţiative politice actuale sau preconizate şi, prin urmare, ar trebui menţinute şi dezvoltate sistematic pentru a forma o reţea permanentă de comisii corespondente; consideră că astfel de reuniuni pot fi precedate sau urmate de reuniuni bilaterale ad-hoc ale comisiilor pentru a dezbate anumite preocupări naţionale; consideră, de asemenea, că ar trebui să se încredinţeze conferinţei preşedinţilor de comisie sarcina de a elabora şi coordona un program privind activităţile comisiilor specializate cu parlamentele naţionale;
7.
constată că reuniunile preşedinţilor comisiilor specializate ale Parlamentului European şi ale parlamentelor naţionale, precum reuniunile preşedinţilor Comisiei pentru afaceri externe, Comisiei pentru afaceri constituţionale şi Comisiei pentru libertăţi civile, justiţie şi afaceri interne, sunt, de asemenea, din cauza numărului limitat de participanţi, un instrument pentru a face schimb de informaţii şi de opinii;
8.
consideră că alte forme de cooperare decât cele menţionate anterior ar putea contribui în mod eficient la crearea unui spaţiu politic european şi ar trebui dezvoltate în continuare şi diversificate;
9.
salută, în acest context, inovaţiile la nivelul parlamentelor naţionale, cum ar fi acordarea unor deputaţi în Parlamentul European a dreptului de a fi invitaţi, o dată pe an, să susţină discursuri în sesiunile plenare ale parlamentelor naţionale, să participe la reuniuni ale comisiilor pentru afaceri europene, cu titlu consultativ, să ia parte la reuniunile comisiilor specializate, de fiecare dată când se discută acte legislative ale Uniunii Europene sau să participe la reuniuni ale grupurilor politice respective, cu titlu consultativ;
10.
recomandă alocarea unui buget adecvat în vederea organizării unor reuniuni ale comisiilor specializate cu comisiile corespondente ale parlamentelor naţionale şi a unor reuniuni ale raportorilor din Parlamentul European cu omologii acestora din parlamentele naţionale şi recomandă examinarea posibilităţii de a crea condiţiile tehnice pentru videoconferinţe între raportorii din comisiile specializate din parlamentele naţionale şi din Parlamentul European;
11.
consideră că puterile sporite ale parlamentelor naţionale cu privire la respectarea principiului subsidiarităţii, astfel cum au fost prevăzute de Tratatul de la Lisabona, vor permite influenţarea şi examinarea legislaţiei europene, într-un stadiu incipient, şi vor contribui la o mai bună legiferare şi la o coerenţă mai mare a legislaţiilor la nivelul Uniunii Europene;
12.
afirmă că parlamentelor naţionale li se acordă pentru prima dată un rol definit în ceea ce priveşte aspectele legate de UE, care diferă de rolul acordat guvernelor naţionale, contribuie la un control democratic mai puternic şi aduce Uniunea mai aproape de cetăţeni;
13.
reaminteşte faptul că exercitarea controlului asupra guvernelor naţionale de către parlamentele naţionale trebuie efectuată, în primul rând, în conformitate cu normele constituţionale şi legile aplicabile;
14.
evidenţiază faptul că parlamentele naţionale reprezintă actori importanţi în procesul de punere în aplicare a legislaţiei UE şi că un mecanism pentru schimbul celor mai bune practici în acest domeniu ar avea o semnificaţie deosebită;
15.
observă, în acest context, că prin crearea unei platforme electronice pentru schimbul de informaţii între parlamente, site-ul web IPEX IPEX: Interparliamentary EU Information Exchange, lansat oficial în iulie 2006.
, se înregistrează un progres important, întrucât se poate urmări în timp real procesul de examinare a documentelor UE la nivelul parlamentelor naţionale şi al Parlamentului European, precum şi transpunerea acestora în dreptul naţional de către parlamentele naţionale, dacă este cazul; consideră, prin urmare, că este necesară o susţinere financiară adecvată pentru acest sistem dezvoltat şi gestionat de Parlamentul European;
16.
intenţionează o monitorizare mai sistematică a dialogului prelegislativ dintre parlamentele naţionale şi Comisie (aşa-numita "iniţiativă Barroso") pentru a fi informat cu privire la poziţia parlamentelor naţionale, într-un stadiu incipient al procesului legislativ; invită parlamentele naţionale să pună în acelaşi timp la dispoziţia Parlamentului European avizele lor emise în acest context;
17.
salută progresul înregistrat în ultimii ani în dezvoltarea colaborării dintre Parlamentul European şi parlamentele naţionale în domeniul afacerilor externe, al securităţii şi al apărării;
18.
recunoaşte faptul că parlamentele naţionale trebuie să joace un rol important în susţinerea dezbaterii naţionale privind Politica externă şi de securitate comună (PESC) şi Politica europeană de securitate şi apărare (PESA);
19.
constată din nou cu îngrijorare că răspunderea în faţa parlamentelor pentru mecanismele financiare privind PESC şi PESA este insuficientă şi, de aceea, colaborarea dintre Parlamentul European şi parlamentele naţionale trebuie ameliorată în vederea realizării unui control democratic asupra tuturor aspectelor acestor politici Acordul interinstituţional între Parlamentul European, Consiliu şi Comisie din 17 mai 2006 privind disciplina bugetară şi buna gestiune financiară (JO C 139, 14 iunie 2006, p.
1) şi articolul 28 alineatul (3) din TUE.
;
20.
solicită, în interesul coerenţei şi al eficienţei, precum şi al evitării redundanţelor, dizolvarea Adunării Parlamentare a Uniunii Europei Occidentale odată cu integrarea completă şi definitivă a Uniunii Europei Occidentale în Uniunea Europeană în momentul intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona;
Rolul COSAC
21.
consideră că rolul politic al COSAC în perioada următoare va trebui definit printr-o strânsă cooperare între Parlamentul European şi parlamentele naţionale, iar COSAC, în conformitate cu Protocolul privind rolul parlamentelor naţionale în Uniunea Europeană, anexat la Tratatul de la Amsterdam, ar trebui să rămână, în primul rând, un forum pentru schimbul de informaţii şi pentru dezbateri privind aspectele politice generale şi cele mai bune practici referitoare la controlul asupra guvernelor naţionale A se vedea orientările privind relaţiile dintre guverne şi parlamente în legătură cu aspectele comunitare (standarde minime instructive), menţionate anterior.
; consideră că informarea şi dezbaterile ar trebui să se concentreze, în al doilea rând, asupra activităţilor legislative din domeniul libertăţii, securităţii şi justiţiei şi asupra respectării principiului subsidiarităţii, la nivelul Uniunii Europene;
22.
se angajează să îşi îndeplinească rolul în totalitate, să îşi onoreze responsabilităţile cu privire la funcţionarea COSAC şi să continue să ofere asistenţă tehnică secretariatului COSAC şi reprezentanţilor parlamentelor naţionale;
23.
reaminteşte faptul că activităţile Parlamentului European şi ale parlamentelor naţionale în cadrul COSAC trebuie să fie complementare şi nu trebuie fragmentate sau abuzate din exterior;
24.
consideră că este necesară o mai mare implicare din partea comisiilor specializate în pregătirea reuniunilor COSAC şi în reprezentarea la aceste reuniuni; consideră că delegaţia sa ar trebui condusă de preşedintele Comisiei pentru afaceri constituţionale şi ar trebui să includă preşedinţii şi raportorii comisiilor specializate care tratează punctele de pe ordinea de zi a reuniunii COSAC în cauză; consideră esenţială informarea Conferinţei preşedinţilor şi a deputaţilor, după fiecare reuniune, cu privire la desfăşurarea şi rezultatele reuniunilor COSAC;
°
° °
25.
încredinţează Preşedintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluţie Consiliului şi Comisiei, precum şi guvernelor şi parlamentelor statelor membre.
