23.11.2009 B7-0173/2009 PROPUNERE DE REZOLUŢIE depusă pe baza declarației Comisiei
în conformitate cu articolul 110 alineatul (2) din Regulamentul de procedură
referitoare la summit-ul mondial FAO privind securitatea alimentară - eradicarea foametei de pe fața pământului
Patrick Le Hyaric
,
João Ferreira
în numele Grupului GUE/NGL
PE432.789v01-00 B7‑0173/2009 Rezoluția Parlamentului European referitoare la summit-ul mondial FAO privind securitatea alimentară - eradicarea foametei de pe fața pământului
Parlamentul European,
– având în vedere declarația summit-ului mondial privind securitatea alimentară, organizat la Roma în perioada 16-18 noiembrie 2009 de Organizația Națiunilor Unite pentru alimentație și agricultură (FAO),
– având în vedere evaluarea internațională a cunoștințelor, științei și tehnologiei agricole pentru dezvoltare (IAASTD) lansată de Organizația Națiunilor Unite, la inițiativa FAO și a Băncii Mondiale și realizată de PNUD, PNUM, OMS și UNESCO și care a oferit guvernelor recomandări privind modalitățile de consolidare a sistemelor agricole sustenabile și de eradicare a foametei și a sărăciei,
– având în vedere articolul 110 alineatul (2) din Regulamentul său de procedură,
A. întrucât dreptul la hrană este un drept fundamental;
B. întrucât comunitatea internațională trebuie să reacționeze la creșterea fără precedent a numărului de persoane care suferă de inaniție, peste un miliard;
C. întrucât unul dintre Obiectivele de dezvoltare ale mileniului (ODM) constă în reducerea la jumătate a numărului de persoane care suferă de foame în întreaga lume, până în 2015;
D. întrucât termenul limită propus pentru eradicarea foametei în lume, respectiv anul 2025, nu a fost aprobat în cadrul summit-ului FAO;
E. întrucât anvergura crizei alimentare actuale se datorează celor douăzeci de ani de politici neadaptate, investițiilor insuficiente în agricultură și neglijarea sectorului agricol în detrimentul exploatărilor mici și mijlocii, cu toate că acest sector asigură în mod direct subzistența a 70% din populația săracă a planetei;
F. întrucât politica de liberalizare, de privatizare și de liber schimb a determinat abandonarea terenurilor de către agricultorii mici și mijlocii, concentrarea terenurilor și dominarea producției agricole de către marile întreprinderi agroalimentare;
G. întrucât în țările sărace care nu sunt importatoare nete de hrană, în pofida unei bune producții cerealiere la nivel mondial în 2009, prețurile al alimente rămân constant ridicate, datorită volatilității prețurilor, iar 31 de țări sunt amenințate de o gravă insecuritate alimentară și au nevoie de ajutor de urgență,
H. întrucât subvențiile acordate de statele membre pentru biocarburanți au avut ca rezultat o producție de combustibili intensivă și la scară largă, pe terenuri privatizate în scopul satisfacerii cererii de pe piețele de export; întrucât încurajarea acestor producții a contribuit la creștere prețului cerealelor și a plantelor oleaginoase pe piața internațională;
I. întrucât Banca Mondială, Fondul Monetar Internațional și Organizația Mondială a Comerțului au impus măsuri de liberalizare a schimburilor comerciale în țările în curs de dezvoltare, ceea ce condus la creșterea concurenței în agricultură în detrimentul agricultorilor locali;
J. întrucât comerțul agricol și condițiile inechitabile din cadrul schimburilor comerciale de pe piața mondială au produs foamete;
K. întrucât întreprinderile și statele străine care au pus mâna pe milioane de hectare de terenuri agricole în țările în curs de dezvoltare, în scopul de a le asigura aprovizionarea alimentară pe termen lung, și întrucât înmulțirea tranzacțiilor de achiziționare de terenuri agricole de către state și întreprinderi reprezintă o nouă formă de neocolonialism, statele sărace producând hrana pentru țările bogate în detrimentul propriei lor populații;
L. întrucât schimbările climatice vor determina diminuarea resurselor de apă și creșterea numărului de buruieni, a animalelor dăunătoare și a bolilor, întrucât în 2050 producția alimentară și agricolă se va reduce cu peste 30% în anumite regiuni din țările în curs de dezvoltare;
M. întrucât țările în curs de dezvoltare au contribuit cel mai puțin la schimbările climatice dar suferă consecințele cele mai grave , întrucât 40% din investițiile internaționale destinate reducerii sărăciei sunt amenințate de schimbările climatice;
1. reafirmă necesitatea elaborării unei strategii de combatere a foametei bazată pe principiul dreptului la hrană și pe cel al partajării corecte, al siguranței veniturilor populației cea mai săracă și al accesului la hrană;
2. consideră că este nevoie de o reformă urgentă și profundă a sistemului alimentar mondial și solicită adoptarea unor politici, strategii și programe necesare în vederea garantării principiilor suveranității, siguranței și autonomiei alimentare;
3. deplânge lipsa de interes a țărilor bogate, și mai ales a celor din G8, precum și a altor șefi de stat și de guvern, care nu au fost prezenți la summit-ul FAO;
4. își exprimă regretul că declarația finală a summit-ului FAO de la Roma nu cuprinde un calendar, nici cifre referitoare la combaterea foametei pe glob, și, de asemenea, regretă absența angajamentului financiar pentru realizarea investițiilor necesare în agricultura familială sustenabilă;
5. subliniază că pentru combaterea foametei sunt necesare investiții în agricultura familială sustenabilă, mai ales în țările în curs de dezvoltare, și că se impune un efort în vederea măririi proporției destinate agriculturii în cadrul acestor fonduri;
6. regretă faptul că la summit-ul FAO de la Roma nu s-au adoptat măsuri concrete de susținere a Comitetului pentru siguranța alimentară mondială și nici măsuri de susținere a reformei FAO, care se impune de urgență;
7. invită Consiliul, Comisia și statele membre, să garanteze ajutorul necesar agriculturii țărilor în curs de dezvoltare pentru a realiza ODM și, mai ales, reducerea la jumătate, până în 2015, a numărului de persoane care suferă de foame în lume;
8. își exprimă temerea că utilizarea din ce în ce mai mare a produselor agricole în domeniile nealimentare, în primul rând pentru biocarburanți, ar putea înlocui producția agricolă a produselor alimentare și că utilizarea OMG-urilor, la presiunea industriei agroalimentare, ar putea pune în pericol suveranitatea alimentară;
9. consideră că reformele PAC, care merg pe linia liberalizării piețelor agricole făcută în cadrul negocierilor OMC și care răspund doar intereselor marilor întreprinderi agro-alimentare, au contribuit la sărăcirea sectorului agricol mondial;
10. consideră că producția agricolă trebuie, în primul rând, să hrănească populația și nu să privilegieze monoculturile destinate exporturilor, că subvențiile publice pentru culturile oleaginoase trebuie să se limiteze la crearea de capacități de realizare a autonomiei și de condiții necesare pentru respectarea normelor ecologice și sociale;
11. consideră că capacitatea țărilor în curs de dezvoltare de a-și dezvolta propria producție, astfel încât să-și acopere necesitățile alimentare naționale sau regionale, trebuie să devină o prioritate și are menirea de a conferi tuturor țărilor posibilitatea de a deveni autonome din punct de vedere alimentar;
12. solicită creșterea investițiilor în sectorul agricol și în producția alimentară a țărilor în curs de dezvoltare, mai ales în infrastructuri cum ar fi irigațiile, transportul și depozitarea produselor agricole;
13. declară că agricultura familială sustenabilă și cooperativele, împreună cu voința politică de a relocaliza producțiile și a de a da prioritate comerțului local și regional pot contribui la răcirea planetei, dar și la conservarea fertilității solului și a biodiversității;
14. respinge impunerea unor acorduri comerciale și liberalizarea oarbă și se declară, dimpotrivă, în favoarea unui comerț echitabil și unei culturi fundamentate pe drepturi, mai ales dreptul de acces la educație, apă, alimente și îngrijiri medicale;
15. invită comunitatea internațională să mărească în mod semnificativ susținerea financiară pentru adaptarea țărilor în curs de dezvoltare la schimbările climatice și reducerea efectelor acestora în țările respective și să analizeze, din această perspectivă, posibilitatea unor mecanisme financiare inovatoare;
16. invită Comisia și Statele membre să stabilească legăturile necesare între schimbările climatice și ODM, integrând adaptarea la schimbările climatice și diminuare efectelor acestora în proiectele și programele destinate îndeplinirii ODM, precum și în toate strategiile de reducere a sărăciei;
17. încredințează Președintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluție Consiliului, Comisiei, guvernelor și parlamentelor statelor membre și Secretarului general la Organizației Națiunilor Unite
