A7-0274/2011
15.7.2011
***
RECOMANDARE
referitoare la proiectul de decizie a Consiliului privind încheierea, în numele Uniunii Europene, a Convenției privind conservarea și gestionarea resurselor piscicole în marea liberă a Pacificului de Sud
(08135/2011 – C7‑0098/2011 – 2011/0047(NLE))
Comisia pentru pescuit
Raportor:
Carmen Fraga Estévez
PE 466.969v03-00
Legenda simbolurilor utilizate
* Procedura de consultare
*** Procedura de aprobare
***I Procedura legislativă ordinară (prima lectură)
***II Procedura legislativă ordinară (a doua lectură)
***III Procedura legislativă ordinară (a treia lectură)
(Procedura indicată se bazează pe temeiul juridic propus în proiectul de act.)
CUPRINS
PROIECT DE REZOLUȚIE LEGISLATIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN...................5
EXPUNERE DE MOTIVE..........................................................................................................6
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE.......................................................................9
PROIECT DE REZOLUȚIE LEGISLATIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN
referitoare la proiectul de decizie a Consiliului privind încheierea, în numele Uniunii Europene, a Convenției privind conservarea și gestionarea resurselor piscicole în marea liberă a Pacificului de Sud
(08135/2011 – C7‑0098/2011 – 2011/0047(NLE) )
(Procedura de aprobare)
Parlamentul European ,
– având în vedere proiectul de decizie a Consiliului (08135/2011),
– având în vedere Convenția privind conservarea și gestionarea resurselor piscicole în marea liberă a Pacificului de Sud (08135/2011),
– având în vedere cererea de aprobare prezentată de Consiliu în conformitate cu articolul 43 alineatul (2) și articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene ( C7-0098/2011 ),
– având în vedere articolul 81 și articolul 90 alineatul (8) din Regulamentul său de procedură,
– având în vedere recomandarea Comisiei pentru pescuit ( A7-0274/2011 ),
1. aprobă încheierea Convenției;
2. îndeamnă Comisia să acționeze în cadrul tuturor forurilor, atât internaționale, cât și bilaterale, la care participă țări ce dețin flote de pescuit în regiunea care face obiectul Convenției, în vederea promovării semnării, ratificării și punerii în aplicare a Convenției pentru accelerarea intrării în vigoare a acesteia;
3. încredințează Președintelui sarcina de a transmite poziția Parlamentului Consiliului, Comisiei, precum și guvernelor și parlamentelor statelor membre și Guvernului Noii Zeelande, ca depozitar al Convenției.
EXPUNERE DE MOTIVE
Activitățile de pescuit din Pacificul de Sud sunt gestionate în prezent de către două organizații regionale de gestionare a pescuitului (ORGP): Convenția interamericană pentru tonul tropical (CITT) și Comisia privind pescuitul în Oceanul Pacific de Vest și Central (WCPFC).
Având în vedere că obiectivul ambelor organizații este gestionarea speciilor de mari migratori, pescuitul altor specii din această vastă zonă nu a fost reglementat decât în ZEE ale statelor costiere, care și-au aplicat propriile norme.
Pentru a umple acest vid și având în vedere că activitățile de pescuit se desfășoară atât în ZEE, cât și în marea liberă, guvernul Australiei, cel al statului Chile și cel al Noii Zeelande au hotărât în 2006 să lanseze un proces de consultare cu privire la crearea Organizației regionale de gestionare a pescuitului în Pacificul de Sud (ORGPPS), în vederea cooperării pentru remedierea carențelor existente în ceea ce privește gestionarea și conservarea speciilor ce nu sunt mari migratori și protecția biodiversității în marea liberă a Pacificului de Sud în conformitate cu dreptul internațional.
Nu există multe nave de pescuit comunitare în regiune (majoritatea pescuiesc stavridul negru, foarte puține specii de adâncime, precum peștele pion portocaliu și baryxul), însă prezența acestora obligă Uniunea Europeană, în temeiul Convenției ONU privind dreptul mării, să coopereze cu părțile interesate în vederea gestionării și conservării resurselor din această zonă, proces la care UE a participat de la bun început.
UE a jucat un rol foarte activ, care a permis includerea anumitor obligații în textul Convenției, care, deși modeste, reprezintă un pas înainte în raport cu celelalte ORGP și, în special, cu WCPFC.
Textul convenției a fost convenit în noiembrie 2009 și a fost deschis spre semnare la 1 februarie 2010.
UE l-a semnat la 26 iulie 2010 în conformitate cu Decizia Consiliului din 24 iulie 2010.
Convenția este acum în curs de ratificare de către părți, iar scopul acestui act legislativ este de a permite ratificarea de către UE prin intermediul unui proiect de decizie a Consiliului.
Pentru intrarea deplină în vigoare a Convenției, sunt necesare opt ratificări, dintre care trei ratificări din partea unor state costiere și trei ratificări din partea unor state necostiere.
La momentul redactării prezentului proiect de recomandare, Convenția a fost deja ratificată de către trei state necostiere, Belize, Cuba și Danemarca (în numele Insulelor Feroe) și de către un stat costier, Insulele Cook.
Observațiile raportorului
Procesul de constituire a ORGPPS este rezumat în propunerea Consiliului, motiv pentru care raportoarea nu se va mai apleca asupra acestuia, chiar dacă rezumatul nu redă eforturile depuse timp de patru ani de către negociatorii UE pentru a avansa cât de cât în raport cu ceea ce este stabilit în Convenția ONU din 1982 privind conservarea și gestionarea populațiilor transzonale de pești și a stocurilor de pești mari migratori.
În ceea ce privește punerea în aplicare a normelor în interiorul și în exteriorul ZEE, convenția respectivă nu stipulează decât strictul necesar și a fost deja depășită de concepte mai avansate, care sunt apărate în mod viguros de către UE și care au drept obiectiv transformarea protecției biodiversității, printre altele prin intermediul gestionării bunelor practici de pescuit, într-un obiectiv global, care să se aplice tuturor apelor lumii și să nu opereze nicio distincție între marea liberă și ZEE.
Primul lucru pe care raportorul dorește să îl sublinieze este faptul că majoritatea statelor nu sunt în continuare dispuse să accepte aplicarea în apele lor a unor măsuri de gestiune conforme dreptului internațional.
Este complet demoralizator faptul că această rezistență se întâlnește la nivelul ORGP-urilor conduse de state care se presupune că sunt - sau susțin că sunt - campioane ale bunelor practici, precum Australia, Noua Zeelandă sau Chile, forțele motrice din spatele acestei noi ORGP.
Faptul că niciuna din aceste trei țări nu a ratificat încă Convenția (deși au avut această inițiativă) și că, în general, ratificarea întârzie mai mult în țările cu zone de coastă în regiunea care face obiectul Convenției reprezintă un motiv suplimentar de îngrijorare.
Acest lucru indică măsura în care, în pofida autocriticii noastre repetate, UE a adoptat ideea unei gestiuni globale responsabile, în privința căreia Europa pare să se îndepărteze din ce în ce mai mult de țări precum Australia și Noua Zeelandă.
Raportoarea consideră că acest aspect merită să fie menționat.
În zona în cauză sunt prezente, pe lângă flotele UE, flote din nouă țări (Belize, Chile, China, Insulele Cook, Insulele Feroe, Coreea, Peru, Vanuatu și Federația Rusă).
Până la intrarea în vigoare a Convenției, părțile contractante au adoptat un acord interimar privind măsurile referitoare la pescuitul speciilor pelagice, care stabilește volumul total de capturi admisibile pentru fiecare parte și îngheță efortul de pescuit la anumite limite.
Conform rapoartelor științifice, populația de stavrid negru a scăzut în mod alarmant în ultimii ani, acest fapt determinând nivelul de posibilități de pescuit atribuite.
În conformitate cu raportul științific din 2011, UE dispune de un volum total de capturi admisibile de 40 000 de tone și de o limită a efortului de pescuit de 78 000 GT.
Datele de biomasă vor fi revizuite din nou în octombrie, însă, conform previziunilor, acestea vor rămâne, în cel mai bun caz, neschimbate.
Posibilitățile de pescuit ale UE permit prezența a în jur de 10 nave, în plus față de cele 2-4 nave comunitare care desfășoară activități de pescuit în regiune și, chiar dacă se primesc cereri de autorizare a pescuitului care ating numărul de 10 nave, este foarte puțin probabil ca acestea să fie prezente în mod simultan având în vedere distanța față de porturile lor de origine.
Deoarece Convenția are ca obiect exploatarea de specii transzonale în această zonă, precum stavridul negru, raportoarea este îngrijorată de articolul 20 alineatul (4) litera (a), în special punctul (iii).
În principiu, Convenția precizează că Comisia va stabili volumul total de capturi admisibile sau efortul de pescuit admisibil al unei anumite resurse pentru întreaga zonă de distribuție a acesteia.
Cu toate acestea, în temeiul punctului (iii), dacă o parte contractantă reprezentată de un stat costier nu este de acord cu aceste limite, ea poate stabili alte limite pentru apele sale.
În cazul stavridului negru, această posibilitate de a se sustrage unei obligații pune imediat în cauză obiectivul respectivei măsuri de gestionare.
S-a reușit însă introducerea alineatului (5) în cadrul articolului 20, care permite Convenției să ia măsuri de urgență dacă consideră că o anumită activitate de pescuit poate reprezenta o amenințare gravă la adresa unei resurse piscicole.
Rămâne de văzut care va fi rezultatul unei astfel de soluții, având în vedere că măsurile de urgență trebuie să aibă un caracter temporar, însă aceasta reprezintă în mod indubitabil un pas foarte binevenit în direcția bună.
La negocierea textului, UE a reușit, de asemenea, să obțină garanții suplimentare privind procedura de obiecție.
Spre deosebire de alte ORGP, nu este suficient ca o parte să obiecteze pur și simplu la o măsură pentru a se sustrage aplicării acesteia, procedura de obiecție fiind în acest caz mult mai complicată, limitând motivele pentru care poate fi prezentată o obiecție și, cel mai important, obligând statul care prezintă o obiecție să adopte măsuri alternative cu efect echivalent.
De asemenea, textul pare să garanteze accesul navelor părților contractante la porturile celorlalte state care sunt părți la Convenție, acest lucru trebuind cel puțin să conducă la deschiderea accesului flotelor pelagice comunitare la porturile din Chile.
În concluzie, având în vedere puternica rezistență a statelor costiere din această parte a lumii la aplicarea măsurilor internaționale de gestiune în interiorul ZEE ale acestora, raportoarea consideră că argumentele în favoarea Convenției sunt mai importante decât cele împotriva acesteia.
În orice caz, raportoarea își menține poziția conform căreia UE ar trebui să fie prezentă în toate ORGP atât pentru a-și apăra prioritățile în ceea ce privește gestiunea durabilă a pescuitului, cât și pentru a apăra interesele flotelor sale de pescuit, asigurându-se, dacă este cazul, că nu există căi de sustragere de la eforturile de combatere a pescuitului INN.
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
12.7.2011
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
21
Membri titulari prezenți la votul final
Josefa Andrés Barea, Antonello Antinoro, Kriton Arsenis, Alain Cadec, Carmen Fraga Estévez, Marek Józef Gróbarczyk, Carl Haglund, Iliana Malinova Iotova, Werner Kuhn, Isabella Lövin, Gabriel Mato Adrover, Guido Milana, Maria do Céu Patrão Neves, Crescenzio Rivellini, Ulrike Rodust, Struan Stevenson, Jarosław Leszek Wałęsa
Membri supleanți prezenți la votul final
Chris Davies, Estelle Grelier, Raül Romeva i Rueda, Nikolaos Salavrakos
