P7_TA-PROV(2011)0115
Procedura unică de solicitare a permisului de şedere şi de muncă ***I
A7-0265/2010
Rezoluția legislativă a Parlamentului European din 24 martie 2011 referitoare la propunerea de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind o procedură unică de solicitare a unui permis unic pentru resortisanții din țările terțe în vederea șederii și ocupării unui loc de muncă pe teritoriul statelor membre și un set comun de drepturi pentru lucrătorii din țările terțe cu ședere legală pe teritoriul unui stat membru ( COM(2007)0638 – C6-0470/2007 – 2007/0229(COD) )
(Procedura legislativă ordinară: prima lectură)
Parlamentul European,
–
având în vedere propunerea Comisiei prezentată Consiliului ( COM(2007)0638 ),
–
având în vedere articolul 63 punctul (3) litera (a) și articolul 67 din Tratatul CE, în temeiul cărora a fost consultat de către Consiliu ( C6-0470/2007 ),
–
având în vedere poziția sa din 20 noiembrie 2008 JO C 16 E, 22.1.2010, p.
240
,
–
având în vedere Comunicarea Comisiei către Parlamentul European și Consiliu intitulată „Consecințele intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona asupra procedurilor decizionale interinstituționale în curs de desfășurare” ( COM(2009)0665 ),
–
având în vedere articolul 294 alineatul (3) și articolul 79 alineatul (2) literele (a) și (b) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
–
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European din 9 iulie 2008 JO C 27, 3.2.2009, p.
114.
,
–
având în vedere avizul Comitetului Regiunilor din 18 iunie 2008 JO C 257, 9.10.2008, p.
20.
,
–
având în vedere articolul 55 şi articolul 56 alineatul (3) din Regulamentul său de procedură,
–
având în vedere raportul Comisiei pentru libertăți civile, justiție și afaceri interne și avizul Comisiei pentru ocuparea forței de muncă și afaceri sociale ( A7–0265/2010 ),
1.
adoptă poziția în primă lectură prezentată în continuare;
2.
solicită Comisiei să îl sesizeze din nou în cazul în care intenționează să modifice în mod substanțial propunerea sau să o înlocuiască cu un alt text;
3.
încredințează Președintelui sarcina de a transmite Consiliului și Comisiei, precum și parlamentelor naționale poziția Parlamentului.
P7_TC1-COD(2007)0229
Poziția Parlamentului European adoptată în primă lectură la 24 martie 2011 în vederea adoptării Directivei 2011/.../UE a Parlamentului European și a Consiliului privind o procedură unică de solicitare a unui permis unic pentru resortisanții din țările terțe în vederea șederii și ocupării unui loc de muncă pe teritoriul statelor membre și un set comun de drepturi pentru lucrătorii din țările terțe cu ședere legală pe teritoriul unui stat membru
[amendamentul 122 dacă nu se indică altceva]
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 79 alineatul (2) literele (a) și (b),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
▌
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European JO C 27, 3.2.2009, p.
114.
,
având în vedere avizul Comitetului Regiunilor JO C 257, 9.10.2008, p.
20.
,
hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară Poziţia Parlamentului European din 24 martie 2011.
,
întrucât: (1)
În vederea creării treptate a unui spațiu de libertate, securitate și justiție, tratatul prevede măsuri care trebuie adoptate în materie de azil, imigrare și protecția drepturilor resortisanților din țările terțe.
(2)
Consiliul European a recunoscut, în cadrul reuniunii speciale de la Tampere din 15 și 16 octombrie 1999, necesitatea armonizării legislațiilor interne care reglementează condițiile de admisie și de ședere a resortisanților din țările terțe.
În acest context, Consiliul European a afirmat, în special, că Uniunea Europeană trebuie să asigure un tratament echitabil resortisanților din țările terțe cu ședere legală pe teritoriul statelor membre și o politică de integrare mai energică al cărei obiectiv ar trebui să fie acordarea unor drepturi și obligații comparabile cu cele ale cetățenilor Uniunii Europene.
În consecință, Consiliul European a solicitat Consiliului să adopte de îndată instrumentele juridice pe baza propunerilor Comisiei.
Necesitatea atingerii obiectivelor stabilite la Tampere a fost reafirmată în cadrul Programului de la
Stockholm
din
10 și 11 decembrie 2009
.
(3)
▌Dispozițiile privind instituirea unei proceduri unice de solicitare care să conducă la emiterea în cadrul unui singur act administrativ a unui titlu combinat care să includă atât permisul de ședere, cât și cel de muncă, ar trebui să contribuie la simplificarea și armonizarea normelor ▌care se aplică în prezent în statele membre.
O asemenea simplificare procedurală a fost deja introdusă de către
o serie de state
membre și a avut ca rezultat o procedură mai eficientă atât pentru migranți cât și pentru angajatori, iar controlul legalității șederii și ocupării unui loc de muncă de către aceștia din urmă a fost simplificat.
(4)
Pentru a permite prima intrare pe teritoriul lor, statele membre trebuie să poată elibera, în timp util, un permis de ședere sau o viză, aceasta din urmă în cazul în care eliberează asemenea permise exclusiv pe teritoriul lor.
(5)
Ar trebui stabilit un set de norme care să reglementeze procedura de analizare a solicitărilor pentru un permis unic.
Respectivele proceduri ar trebuie să fie eficiente și ușor de administrat, ținând seama de volumul normal de lucru al administrațiilor statelor membre.
De asemenea, acestea trebuie să fie transparente și echitabile, astfel încât să ofere un nivel adecvat de certitudine juridică persoanelor în cauză.
(6)
Condițiile și criteriile pe baza cărora poate fi respinsă o solicitare pentru un permis unic
ar trebui să fie obiective și
stabilite de dreptul național, inclusiv obligația de a respecta principiul preferinței comunitare, astfel cum este exprimat, în special, în dispozițiile relevante din Actele de aderare din 16 aprilie 2003 și 25 aprilie 2005.
Orice decizie de respingere ar trebui justificată în mod corespunzător.
(7)
Permisul unic ar trebui să adopte modelul armonizat de permis de ședere, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr.
1030/2002 din 13 iunie 2002 de instituire a unui model uniform de permis de ședere pentru resortisanții țărilor terțe JO L 157, 15.6.2002, p.
1.
, care să permită statelor membre să introducă date
suplimentare
, în special cu privire la permisiunea ca o persoană să ocupe sau nu un loc de muncă.
De asemenea, statele membre ar trebui să menționeze nu numai în cadrul permisului unic, ci în toate permisele de ședere emise – în vederea unui control mai eficace al migrației – datele privind permisiunea de a munci, indiferent de tipul de permis sau titlul de ședere pe baza căruia resortisantului țării terțe i s-a permis accesul pe teritoriul unui stat membru sau la piața forței de muncă a acestuia.
(7a)
Obligația statelor membre de a stabili dacă cererea trebuie depusă de un resortisant al unei țări terțe sau de către angajatorul acestuia nu ar trebui să aducă atingere niciunei dispoziții conform căreia în procedură ar trebui să fie implicate ambele părți.
Statele membre ar trebui să decidă dacă cererea de permis unic trebuie depusă în statul membru de primire sau într-un stat terț.
În cazul în care resortisantului unei țări terțe nu i se permite să depună o cerere dintr-o țară terță, statele membre ar trebui să se asigure că cererea poate fi depusă de angajator în statul membru de primire.
(7b)
Dispozițiile prezentei directive privind permisele de ședere în alte scopuri decât ocuparea unui loc de muncă ar trebui să se aplice exclusiv formatului acestor permise și nu ar trebui să aducă atingere normelor naționale sau altor norme ale Uniunii cu privire la procedurile de admisie și procedurile de eliberare a acestor permise.
(7c)
Dispozițiile prezentei directive cu privire la procedura unică de solicitare și la permisul unic nu ar trebui să se refere la vizele uniforme și pe termen lung.
(7d)
Termenul-limită pentru adoptarea unei decizii referitoare la o solicitare nu ar trebui să includă timpul necesar recunoașterii calificărilor profesionale și nici timpul necesar pentru eliberarea unei vize.
Prezenta directivă nu ar trebui să aducă atingere procedurilor naționale privind recunoașterea diplomelor.
(7e)
Desemnarea autorității competente în temeiul prezentei directive nu ar trebui să aducă atingere rolului și responsabilităților altor autorități și, dacă este cazul, ale partenerilor sociali, în ceea ce privește examinarea solicitării și luarea unei decizii cu privire la aceasta.
(7f)
Dispozițiile prezentei directive nu aduc atingere competenței statelor membre de a reglementa admisia, inclusiv contingentele de admisie pentru resortisanți din țările terțe în scopul ocupării unui loc de muncă.
(8)
Resortisanților din țările terțe care dețin un document de călătorie valabil și a un permis unic emis de un stat membru care aplică acquis-ul Schengen în totalitate, ar trebui să li se permită accesul și să se deplaseze libera circulație pe teritoriul statelor membre care aplică în totalitate acquis-ul Schengen, pentru o perioadă de până la trei luni, în conformitate cu Regulamentul CE nr.
562/2006 al Parlamentului European și Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod Comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) JO L 105, 13.4.06, p.
1.
și articolul 21 din acquis-ul Schengen – Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985 dintre Guvernele statelor Uniunii Economice Benelux, Republicii Federale Germania și Republicii Franceze privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune ale acestora (Convenția de punere în aplicare a acquis-ului Schengen) JO L 239, 22.9.2000, p.
19.
.
(9)
În absența unei legislații ▌orizontale
a Uniunii
, drepturile resortisanților din țările terțe variază în funcție de naționalitatea acestora și de statele membre în care lucrează. ▌În vederea dezvoltării în continuare a unei politici coerente în domeniul imigrației
și
pentru a reduce discrepanța dintre drepturile cetățenilor
Uniunii
și ale resortisanților din țările terțe care lucrează în mod legal, precum și pentru a completa acquis-ul existent în domeniul imigrației, ar trebui prevăzut un set de drepturi, în special cu menționarea domeniilor de politică în care egalitatea de tratament în raport cu proprii resortisanți este prevăzută pentru acei lucrători din țările terțe cărora li s-a permis accesul pe teritoriul unui stat membru, dar care nu au dobândit încă statutul de rezidenți pe termen lung.
Scopul acestor dispoziții este de a se stabili condiții unitare
minime
în ansamblul UE, de a recunoaște că resortisanții din țările terțe care lucrează în mod legal pe teritoriul unui stat membru contribuie la creșterea economiei europene prin munca prestată și prin plata impozitelor, precum și de a oferi protecție împotriva concurenței neloiale dintre proprii resortisanți și resortisanții din țările terțe, rezultată din eventuala exploatare a acestora din urmă.
'Lucrător dintr-o țară terță„, în sensul definiției de la articolul 2 litera (b) din prezenta directivă, înseamnă, fără a aduce atingere interpretării conceptului de relație de muncă definit în alte acte din legislația UE, orice resortisant al unei țări terțe care a fost admis pe teritoriul unui stat membru cu ședere legală și căruia i s-a acordat dreptul de muncă în temeiul dreptului intern și/sau în conformitate cu practica națională din statul membru respectiv.
[amendamentul 123]
(10)
Toți resortisanții din țările terțe cu ședere legală și care lucrează în unul din statele membre, ar trebui să beneficieze de cel puțin același set comun de drepturi, sub forma egalității de tratament cu proprii resortisanți ai respectivului stat membru gazdă, indiferent de scopul inițial sau motivul pentru care au fost admiși pe teritoriul statului membru.
Dreptul la egalitatea de tratament în domeniile specificate de prezenta directivă trebuie garantate nu numai acelor resortisanți din țările terțe care au fost admiși pe teritoriul unui stat membru pentru a ocupa un loc de muncă, dar și celor admiși pentru alte scopuri și cărora li s-a permis accesul la piața forței de muncă a respectivului stat membru, conform altor dispoziții ale dreptului comunitar sau național, inclusiv membrii de familie ai lucrătorilor din țările terțe cărora li s-a permis accesul pe teritoriul statelor membre, în conformitate cu Directiva CE nr.
2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei JO L 251, 3.10.2003, p.
12.
, resortisanții din țările terțe care au fost admiși în conformitate cu Directiva 2004/114/CE a Consiliului din 13 decembrie 2004 privind condițiile de admisie a resortisanților țărilor terțe pentru studii, schimb de elevi, formare profesională neremunerată sau servicii de voluntariat JO L 375, 23.12.2004, p.
12.
și cercetătorii cărora li s-a permis accesul conform Directivei 2005/71/CE a Consiliului din 12 octombrie 2005 privind o procedură specială de admisie a resortisanților țărilor terțe în scopul desfășurării unei activități de cercetare științifică JO L 289, 3.11.2005, p.
15;
.
(11)
Resortisanții din țările terțe care au obținut statutul de rezidenți pe termen lung JO L 16, 23.1.2004, p.
44.
în conformitate cu Directiva nr.
2003/109/CE din 25 noiembrie 2003 a Consiliului privind statutul resortisanților din țările terțe care sunt rezidenți pe termen lung nu fac obiectul prezentei directive datorită statutului privilegiat al acestora și tipului special de permis de ședere - „rezident pe termen lung - CE”.
(12)
Lucrătorii detașați resortisanți ai unei țări terțe nu fac
obiectul
prezentei directive
.
Acest lucru nu ar trebui să împiedice resortisanții țărilor terțe cu ședere legală și angajați legal într-un stat membru care sunt detașați într-un alt stat membru să beneficieze în continuare de același tratament ca și resortisanții statului membru de origine pe durata detașării lor în ceea ce privește condițiile de angajare care nu sunt afectate de aplicarea
Directivei 96/79/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii JO L 18, 21.1.1997, p.
1.
▌.
[amendamentele 122 şi 124]
(13)
Resortisanții din țările terțe care au fost admiși pe teritoriul unui stat membru pentru a ocupa un loc de muncă cu titlu sezonier ▌nu fac obiectul prezentei directive, dat fiind statutul temporar al acestora.
(14)
Dreptul la egalitatea de tratament, în anumite domenii de politică, trebuie strâns corelat cu șederea legală a resortisantului țării terțe și cu accesul oferit pe piața muncii unui stat membru, fapt consacrat de permisul unic care autorizează atât șederea cât și ocuparea unui loc de muncă, precum și de alte permise de ședere emise pentru alte scopuri, care conțin informații privind permisiunea de a munci.
(14a)
În sensul prezentei directive, condițiile de lucru includ cel puțin remunerarea, concedierea, sănătatea și siguranța la locul de muncă, timpul de lucru și concediul, luând în considerare acordurile colective în vigoare.
[amendamentele 122 şi 125]
(15)
Calificările profesionale dobândite de către resortisantul unei țări terțe în alte state membre ar trebui recunoscute în același mod ca pentru cetățenii Uniunii iar cele obținute într-o țară terță ar trebui luate în considerare în conformitate cu dispozițiile din Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale JO L 255, 30.9.2005, p.
22.
.
Dreptul la egalitate de tratament acordat lucrătorilor din țări terțe în ceea ce privește recunoașterea diplomelor, certificatelor și a altor calificări profesionale, în conformitate cu procedurile naționale aplicabile, nu aduce atingere competenței statelor membre în ce privește admisia resortisanților țărilor terțe pe piețele forței de muncă ale acestora.
[amendamentele 122 şi 126]
(16)
Lucrătorii din țările
terțe ▌ar trebui să beneficieze de un tratament egal în ceea ce privește securitatea socială.
Ramurile securității sociale sunt definite în
Regulamentul (CE) nr.
883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială
JO L 166, 30.4.2004, p.
1.
.
Dispozițiile prezentei propuneri privind egalitatea de tratament în domeniul securității sociale se aplică, de asemenea,
lucrătorilor
care sosesc într-un stat membru direct dintr-o țară terță.
Cu toate acestea, prezenta directivă nu trebuie să acorde
lucrătorilor din țările terțe
mai multe drepturi decât cele deja prevăzute de legislația
Uniunii
în vigoare în domeniul securității sociale pentru resortisanții din țările terțe care au elemente cu caracter transfrontalier între statele membre.
Mai mult, prezenta directivă nu ar trebui să acorde drepturi în legătură cu situații care nu intră în domeniul de aplicare a legislației Uniunii, cum ar fi, de exemplu, cazul membrilor de familie care au reședința într-o țară terță.
Prezenta directivă acordă drepturi de ședere în orice stat membru doar în ceea ce privește membrii de familie care se alătură lucrătorului din țara terță pentru reîntregirea familiei, precum și drepturi pentru membrii de familie care au deja dreptul de ședere legală în statul membru în cauză.
[amendamentele 122 şi 127]
(16a)
Dreptul Uniunii nu limitează competența statelor membre de a-și organiza propriile regimuri de securitate socială.
În lipsa unei armonizări la nivelul Uniunii, legislația fiecărui stat membru trebuie să stabilească condițiile în temeiul cărora sunt acordate prestațiile de securitate socială, precum și valoarea acestor prestații și perioada de timp pentru care sunt acordate.
Cu toate acestea, atunci când își exercită această competență, statele membre ar trebui să respecte dreptul Uniunii.
[amendamentele 122 şi 128]
(16b)
Statele membre ar trebui cel puțin să asigure egalitatea de tratament pentru resortisanții țărilor terțe care ocupă un loc de muncă sau care, după o perioadă în care au ocupat un loc de muncă, sunt înregistrați ca șomeri.
Nicio restricție din prezenta directivă privind egalitatea de tratament în domeniul securității sociale nu ar trebui să aducă atingere drepturilor conferite în conformitate cu Regulamentul (UE) nr.
1231/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de extindere a Regulamentului (CE) nr.
883/2004 și a Regulamentului (CE) nr.
987/2009 la resortisanții țărilor terțe care nu fac obiectul regulamentelor respective exclusiv pe motive de cetățenie
1
.
JO L 344, 29.12.2010, p.
1.
.
[amendamentul 130]
(16c)
Egalitatea de tratament a lucrătorilor din țări terțe nu vizează măsurile din domeniul formării profesionale care sunt finanțate în cadrul unor sisteme de asistență socială.
[amendamentele 122 şi 129]
(17)
Având în vedere că obiectivele
prezentei directive
– și anume stabilirea unei proceduri unice de solicitare în vederea emiterii unui permis unic pentru ca resortisanții din țările terțe să ocupe un loc de muncă pe teritoriul unui stat membru, precum și garantarea de drepturi pentru lucrătorii din țările terțe cu ședere legală într-un stat membru – nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre și, ca urmare, având în vedere anvergura și efectele acțiunii, ele pot fi mai bine realizate la
nivelul Uniunii
,
Uniunea
poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 din
Tratatul privind Uniunea Europeană
.
În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat de articolul menționat, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru a atinge obiectivele în cauză.
(18)
Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute de
articolul 6 din Tratatul privind Uniunea Europeană și reflectate în
Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene ▌.
(18a)
Prezenta directivă ar trebui aplicată fără a aduce atingere dispozițiilor mai favorabile cuprinse în legislația Uniunii și în instrumentele internaționale.
(19)
Statele membre ar trebui să pună în aplicare dispozițiile prezentei directive fără discriminare pe motive de sex, rasă, culoare, origine etnică sau socială, caracteristici genetice, limbă, religie sau convingeri, opinii politice sau de altă natură, apartenența la o minoritate națională, avere, naștere, handicap, vârstă sau orientare sexuală, în special în conformitate cu Directiva 2000/43/CE din 29 iunie 2000 de punere în aplicare a principiului egalității de tratament între persoane, fără deosebire de rasă ori de origine etnică JO L 180, 19.7.2000, p.
22.
, precum și în conformitate cu Directiva 2000/78/CE din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă JO L 303, 2.12.2000, p.
16
.
(20)
În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul
(nr.
21)
privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul
privind funcționarea Uniunii
Europene, și fără a aduce atingere articolului 4 din protocolul menționat, aceste state membre nu participă la adoptarea prezentei directive, nu au obligații în temeiul acesteia și nu fac obiectul aplicării sale.
(21)
În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul
(nr.
22)
privind poziția Danemarcei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul
privind funcționarea Uniunii
Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei directive, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ
Capitolul I
Dispoziții generale Articolul 1 Scopul
Scopul prezentei directive este de a stabili:
(a)
o procedură unică de solicitare a emiterii unui permis unic de ședere pentru resortisanții din țările terțe
în scopul
ocupării unui loc de muncă pe teritoriul unuia dintre statele membre, astfel încât să se simplifice
procedurile
de admisie a acestora și să se faciliteze controlul statutului acestora și
(b)
un set comun de drepturi pentru lucrătorii din țările terțe cu ședere legală pe teritoriul unui stat membru
, indiferent de motivele admisiei inițiale pe teritoriul acestui stat membru, bazat pe egalitatea de tratament cu resortisanții statului membru respectiv
.
Prezenta directivă nu aduce atingere competenței statelor membre în ceea ce privește admisia resortisanților țărilor terțe pe piețele forței de muncă ale acestora.
Articolul 2 Definiție
În sensul prezentei directive:
(a)
„resortisant dintr-o țară terță” înseamnă orice persoană care nu este cetățean al Uniunii în sensul
articolului 20
alineatul (1) din
Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene
;
(b)
„lucrător dintr-o țară terță” înseamnă orice resortisant al unei țări terțe care a fost admis pe teritoriul unui stat membru
, care are reședința legală
și căruia i s-a acordat dreptul la muncă în
temeiul dreptului intern și/sau în conformitate cu practica națională din
statul membru respectiv;
[amendamentul 131]
(c)
„permis unic” înseamnă
un permis de ședere emis
de autoritățile unui stat membru care conferă unui resortisant dintr-o țară terță dreptul de ședere legală ▌pe teritoriul acestuia
în scopul ocupării unui loc de muncă
;
(d)
„procedură unică de solicitare ” înseamnă orice procedură care conduce, în baza unei solicitări
unice
introduse de către
un resortisant al
unei țări terțe
sau de către angajatorul acestuia sau al acesteia
în vederea obținerii dreptului de ședere legală și ocupării unui loc de muncă pe teritoriul unui stat membru, la adoptarea unei decizii
cu privire la respectiva solicitare de
permis unic ▌.
Articolul 3 Domeniul de aplicare
(1)
Prezenta directivă se aplică:
(a)
resortisanților țărilor terțe care
solicită șederea în scopul ocupării
unui loc de muncă pe teritoriul unui stat membru,
(b)
resortisanților țărilor
terțe
care au fost admiși în alt scop decât cel al ocupării unui loc de muncă în temeiul dreptului național sau al Uniunii, cărora li se permite să lucreze și cărora li se eliberează un permis de ședere în conformitate cu Regulamentul (CE) nr.
1030/2002 și
(ba)
resortisanților țărilor terțe care au fost admiși în scopul ocupării unui loc de muncă în temeiul dreptului național sau al Uniunii.
(2)
Prezenta directivă nu se aplică resortisanților din țările terțe:
(a)
care sunt membri de familie ai unor cetățeni ai Uniunii care și-au exercitat ori își exercită dreptul de liberă circulație în interiorul
Uniunii, în conformitate cu Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora
JO L 158, 30.4.2004, p.
77.
;
(aa)
care, împreună cu membrii familiilor lor și indiferent de cetățenia lor, beneficiază de drepturi în materie de liberă circulație echivalente cu cele ale cetățenilor Uniunii în temeiul acordurilor fie dintre Uniune și statele sale membre, fie dintre Uniune și țări terțe;
(b)
care sunt detașați,
pe durata detașării;
(c)
care au solicitat admisia sau au fost admiși pe teritoriul unui stat membru ca persoane transferate în cadrul aceleiași societăți;
(d)
care au solicitat admisia sau au fost admiși
pe teritoriul unui stat membru
în calitate de lucrători sezonieri sau de persoane în regim „au pair”
;
(da)
care beneficiază de o autorizație de ședere într-un stat membru în temeiul unei protecții temporare sau care au solicitat o autorizație de ședere pe teritoriul statului membru respectiv bazată pe același motiv și sunt în așteptarea unei decizii privind statutul lor;
(db)
care sunt beneficiari ai unei protecții internaționale în conformitate cu Directiva 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate
JO L 304, 30.9.2004, p.
12.
sau care au solicitat protecție internațională în temeiul directivei respective și a căror cerere nu a făcut încă obiectul unei decizii definitive;
(dc)
care sunt beneficiari ai protecției în conformitate cu dreptul național, cu obligațiile internaționale sau cu practica din statul membru sau au solicitat protecție internațională în conformitate cu dreptul național, cu obligațiile internaționale sau cu practica statului membru și a căror cerere nu a făcut încă obiectul unei decizii definitive;
(e)
▌
(f)
▌
(g)
care au obținut statutul de rezident pe termen lung în conformitate cu Directiva 2003/109/CE;
(h)
a căror
îndepărtare
a fost suspendată pentru motive de fapt sau de drept;
(ha)
care au solicitat admisia sau au fost admiși pe teritoriul unui stat membru cu titlu de lucrători care desfășoară activități independente;
(hb)
care au solicitat admisia sau au fost admiși ca navigatori pentru ocuparea unui loc de muncă sau pentru a lucra în orice calitate la bordul unei nave înregistrate într-un stat membru sau care navighează sub pavilionul unui stat membru.
(2a)
Statele membre pot decide să nu se aplice capitolul al II-lea al prezentei directive resortisanților țărilor terțe care au fost fie autorizați să lucreze pe teritoriul unui stat membru pentru o durată maximă de șase luni, fie admiși pentru a urma studii.
(2b)
Capitolul al II-lea al prezentei directive nu se aplică resortisanților țărilor terțe care sunt autorizați să lucreze pe baza unei vize.
Capitolul II
Procedura unică de solicitare și permisul unic Articolul 4 Procedura unică de solicitare
(1)
Solicitarea
unui permis unic
se prezintă în cadrul unei proceduri unice de solicitare.
Statele membre stabilesc dacă solicitările de permis unic urmează a fi făcute de către resortisantul țării terțe sau de către angajatorul acestuia.
Statele membre pot decide, de asemenea, să permită depunerea solicitării de către oricare dintre cele două părți.
Dacă solicitarea trebuie depusă de către resortisantul țării terțe, statele membre autorizează depunerea solicitării de pe teritoriul unei țări terțe sau, dacă dreptul intern prevede această cerință, de pe teritoriul statului membru în care resortisantul se află deja în mod legal.
(2)
Statele membre analizează solicitarea și adoptă o decizie de acordare, modificare sau reînnoire a permisului unic, dacă solicitantul îndeplinește cerințele prevăzute de dreptul
intern sau al Uniunii
.
Decizia de acordare, modificare sau reînnoire a permisului unic
constituie un act administrativ unic, care combină
permisul de ședere și
permisul
de muncă.
(2a)
Procedura unică de solicitare nu aduce atingere procedurii de acordare a vizei care poate fi solicitată pentru intrarea inițială.
(2b)
Statele membre emit un permis unic, atunci când sunt întrunite condițiile necesare, pentru resortisanții țărilor terțe care solicită admisia și pentru resortisanții țărilor terțe deja admiși și care solicită reînnoirea sau modificarea permisului lor de ședere după intrarea în vigoare a dispozițiilor naționale de punere în aplicare.
Articolul 5 Autoritatea competentă
(1)
Statele membre desemnează autoritatea competentă să primească solicitările și să emită permisul unic.
(2)
Autoritatea
competentă
prelucrează solicitarea și adoptă o decizie legată de aceasta cât mai rapid posibil, dar nu mai târziu de trei luni de la data introducerii solicitării.
Termenul prevăzut la primul alineat poate fi prelungit în situații excepționale determinate de complexitatea examinării solicitării.
Orice consecință a neadoptării unei decizii până la sfârșitul perioadei prevăzute de prezenta dispoziție este reglementată de dreptul intern al statului membru în cauză.
(3)
Autoritatea
competentă
comunică în scris decizia solicitantului, în conformitate cu procedurile de notificare prevăzute de
dispozițiile corespunzătoare de drept intern
.
(4)
În cazul în care informațiile
sau documentele
care susțin solicitarea sunt
incomplete în conformitate cu criteriile specificate în dreptul intern
, autoritatea
competentă
notifică solicitantul în scris cu privire la informațiile
sau documentele
suplimentare necesare
și poate stabili un termen rezonabil pentru furnizarea acestora
.
Termenul specificat la alineatul 2 se suspendă până la primirea de către autoritatea competentă desemnată a informațiilor suplimentare necesare.
În cazul în care nu au fost furnizate informațiile sau documentele suplimentare în termenul stabilit, solicitarea poate fi respinsă.
Articolul 6 Permisul unic
(1)
Statele membre emit permisul unic și pe baza modelului uniform prevăzut de Regulamentul (CE) nr.
1030/2002 și cu menționarea informațiilor legate de acordarea permisiunii de a ocupa un loc de muncă în conformitate cu anexa A, punctul 7.5-9.
(2)
Atunci când emit permisul unic
, statele membre nu emit niciun fel de permise suplimentare ▌ca dovadă a accesului acordat la piața forței de muncă.
Articolul 7 Permise de ședere emise pentru alte scopuri decât cel de a ocupa un loc de muncă
(1)
Atunci când emit permise de ședere în conformitate cu Regulamentul (CE) nr.
1030/2002, statele membre menționează informațiile privind dreptul de a ocupa un loc de muncă, indiferent de tipul de permis.
(2)
Atunci când emit permise de ședere în conformitate cu Regulamentul (CE) nr.
1030/2002,
statele membre nu emit permise suplimentare ▌
care să facă dovada autorizației de acces
pe piața forței de muncă.
Articolul 8 Căi de atac
(1)
Orice decizie de respingere a unei solicitări
de permis unic
,
prin care se refuză
acordarea, modificarea
sau
reînnoirea
permisului unic
sau retragerea permisului unic pe baza criteriilor prevăzute de dreptul intern sau
al Uniunii
, se motivează în mod corespunzător în cadrul unei notificări scrise.
(2)
Orice decizie de respingere a unei solicitări
, prin care se refuză modificarea
sau
reînnoirea
permisului unic sau
prin care se retrage permisul unic
este atacabilă
din punct de vedere juridic
în statul membru în cauză
, în conformitate cu dreptul intern
.
Notificarea scrisă menționează
instanța sau autoritatea administrativă la care persoana în cauză poate ataca decizia
și termenul
pentru exercitarea căii de atac
.
(2a)
O solicitare poate fi considerată inadmisibilă din motive legate de contingentele de admisie în ceea ce privește resortisanții din țările terțe în căutarea unui loc de muncă și, prin urmare, prelucrarea acesteia nu este necesară.
Articolul 9 Accesul la informații
Statele membre
furnizează, la cerere, informații corespunzătoare resortisantului
țării terțe și
viitorului
angajator cu privire la ▌documentele ▌necesare
pentru prezentarea unei solicitări complete
.
Articolul 10 Taxe
Statele membre pot cere solicitanților să plătească taxe ▌.
După caz, aceste taxe sunt colectate pentru prelucrarea
solicitărilor, în conformitate cu prezenta directivă.
În aceste cazuri,
nivelul taxelor
este
proporțional și poate fi bazat pe principiul
serviciilor efectiv furnizate pentru procesarea solicitărilor și eliberarea permiselor
.
Articolul 11 Drepturile acordate în temeiul permisului unic
În cazul în care s-a emis un permis unic în temeiul dreptului intern, pe durata valabilității sale, acesta acordă
deținătorului cel puțin următoarele drepturi:
(a)
dreptul de intrare ▌și de ședere pe teritoriul statului membru care emite permisul unic,
cu condiția ca deținătorul să îndeplinească toate condițiile de admisie în conformitate cu dreptul intern
;
(b)
▌;
(c)
dreptul de acces liber la întreg teritoriul statului membru emitent al permisului unic, în limitele prevăzute de dreptul intern ▌;
(d)
dreptul de exercitare a activității profesionale specifice
autorizate în baza permisului unic,
în conformitate cu dreptul intern
;
(e)
dreptul de a fi informat în legătură cu drepturile acordate de permisul unic în temeiul prezentei directive și/sau al dreptului intern.
Capitolul III
Dreptul la egalitatea de tratament Articolul 12
(1)
Lucrătorii din țările terțe
menționați la articolul 3 alineatul (1) literele (b) și (c)
beneficiază de egalitate de tratament în raport cu
cetățenii statului membru în care își au reședința
, în legătură cu următoarele:
(a)
condiții de lucru, inclusiv în ceea ce privește remunerarea și concedierea, precum și în materie de sănătate și siguranță la locul de muncă;
(b)
libertatea de asociere, afiliere și apartenență la o organizație care reprezintă lucrătorii sau angajatorii sau la orice altă organizație ai cărei membri desfășoară o activitate specifică, inclusiv beneficiile pe care le oferă o asemenea organizație, fără a aduce atingere dispozițiilor naționale în materie de ordine și securitate publică.
(c)
educație și formare profesională;
(d)
recunoașterea diplomelor, certificatelor și a altor calificări profesionale, în conformitate cu procedurile naționale aplicabile;
(e)
ramurile securității sociale, astfel cum sunt definite în
Regulamentul (CE) nr.
883/2004
;
[amendamentele 122 şi 132]
(f)
▌
(g)
beneficii fiscale
, cu condiția ca lucrătorul să aibă domiciliul fiscal în statul membru în cauză
;
[amendamentele 122 şi 132]
(h)
accesul la bunuri si servicii și la bunurile și serviciile pentru populație, inclusiv la procedurile de obținere a locuințelor și la asistența
și serviciile de consultanță acordate
de serviciile de ocupare a forței de muncă
, în conformitate cu dreptul intern Prezentul alineat nu aduce atingere libertății contractuale în conformitate cu dreptul intern și cu dreptul Uniunii
.
[amendamentul 134]
(2)
Statele membre pot restrânge egalitatea de tratament cu propriii cetățeni:
(a)
în temeiul alineatului 1 litera (c):
–
prin limitarea aplicării acesteia la lucrătorii din țările terțe care au sau au avut un loc de muncă;
[amendamentul 135]
–
prin excluderea lucrătorilor din țările terțe care au fost admiși pe teritoriul lor în conformitate cu Directiva 2004/114/CE;
–
prin excluderea burselor și împrumuturilor de studii și de întreținere sau a altor burse și împrumuturi;
–
prin stabilirea unor condiții prealabile specifice, inclusiv
cunoașterea corespunzătoare a limbii
și plata taxelor de studii, în conformitate cu dreptul intern, aferente accesului la studii universitare și post-liceale sau la formări profesionale care nu au legătură directă cu activitatea concretă desfășurată la locul de muncă
;
(b)
▌
[amendamentele 122 şi 136]
(c)
▌în temeiul
alineatului
1 litera (h)
:
–
prin limitarea aplicării acesteia la lucrătorii din țările terțe care au un loc de muncă;
–
prin limitarea accesului la locuințe;
(d)
▌
[amendamentele 122 şi 137]
(e)
prin limitarea drepturilor acordate în temeiul alineatului 1 litera (e) lucrătorilor din țările terțe,
dar fără restricționarea acestor drepturi pentru lucrătorii din țările terțe
care au un loc de muncă
sau care au avut un loc de muncă pe o perioadă de cel puțin 6 luni sau care sunt înregistrați drept șomeri
.
De asemenea, statele membre pot decide ca alineatul 1 litera (e) cu privire la beneficii familiale să nu se aplice resortisanților țărilor terțe care au fost autorizați să lucreze pe teritoriul unui stat membru pentru o durată maximă de șase luni, resortisanților din țările terțe care au fost admiși pentru studii sau resortisanților din țările terțe care au drept de muncă pe baza unei vize.
(ea)
în temeiul alineatului 1 litera (g) privind beneficiile fiscale, prin limitarea aplicării acesteia la cazurile în care domiciliul înregistrat sau obișnuit al membrilor familiei unui lucrător dintr-o țară terță, pentru care acesta solicită beneficii, se află pe teritoriul statului membru respectiv.
[amendamentele 122 şi 140]
(2a)
Dreptul la egalitate de tratament, astfel cum este prevăzut la alineatul (1), nu aduce atingere dreptului statului membru de a retrage sau de a refuza reînnoirea permisului de ședere emis în temeiul prezentei directive, a permisului de ședere emis în alte scopuri decât ocuparea unui loc de muncă sau a oricărei alte autorizații de ocupare a unui loc de muncă într-un stat membru.
(2b)
Lucrătorii din țările terțe care se mută într-o țară terță sau urmașii acestor lucrători care rezidă în țara terță și care beneficiază de drepturile lucrătorului respectiv primesc drepturi de pensie legală pentru limită de vârstă, invaliditate și deces, în funcție de locul de muncă anterior al lucrătorului respectiv și dobândite în conformitate cu dispozițiile de la articolul 3 din Regulamentul (CE) nr.
883/2004, în aceleași condiții și la același nivel ca resortisanții statelor membre în cauză atunci când se mută în aceeași țară terță.
[amendamentul 141]
Articolul 13 Dispoziții mai favorabile
(1)
Prezenta directivă nu aduce atingere dispozițiilor mai favorabile:
(a)
din
legislația Uniunii
, inclusiv din acordurile bilaterale și multilaterale încheiate între
Uniune
sau de
Uniune
și statele membre, pe de o parte, și una sau mai multe țări terțe, pe de altă parte.
(b)
din acordurile bilaterale sau multilaterale încheiate între unul sau mai multe state membre și una sau mai multe țări terțe.
(2)
Prezenta directivă nu aduce atingere dreptului statelor membre de a adopta sau de a menține dispoziții mai favorabile pentru persoanele cărora li se aplică.
Capitolul IV
Dispoziții finale Articolul 14
Informații destinate publicului larg
Fiecare stat membru
pune periodic
la dispoziția publicului
o serie de informații
actualizate cu regularitate privind condițiile
de intrare
și de ședere a resortisanților țărilor terțe pe teritoriul său cu scopul de a ocupa un loc de muncă.
Articolul 15 Raportarea
(1)
În mod periodic și pentru prima dată în cel mult trei ani de la data menționată la articolul 16, Comisia
prezintă
Parlamentului European și Consiliului
un raport
cu privire la aplicarea prezentei directive în statele membre și propune, după caz, modificările
pe care le consideră
necesare.
(2)
Anual și prima dată la
1 iulie
...
*Un an de la data transpunerii prezentei directive.
cel târziu, statele membre comunică Comisiei ▌datele statistice privind numărul de resortisanți din țările terțe cărora li s-a acordat▌un permis unic pe durata anului calendaristic anterior,
în conformitate cu Regulamentul (CE) nr.
862/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 iulie 2007 privind statisticile comunitare din domeniul migrației și protecției internaționale
JO L 199, 31.7.2007, p.
23.
.
Articolul 16 Transpunerea
(1)
Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la … .
Statele membre comunică de îndată Comisiei textul dispozițiilor respective și un tabel de corespondență între dispozițiile respective și prezenta directivă.
Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale.
Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
(2)
Statele membre comunică Comisiei textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
Articolul 17 Intrare în vigoare
Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 18 Destinatari
Prezenta directivă se adresează statelor membre, în conformitate cu tratatele.
Adoptată la …,
Pentru Parlamentul EuropeanPentru Consiliu
PreședintelePreședintele
