A6-0364/2008
24.9.2008
RAPORT
referitor la promovarea incluziunii sociale şi combaterea sărăciei, inclusiv a sărăciei infantile în Uniunea Europeană
(2008/2034(INI))
Comisia pentru ocuparea forţei de muncă şi afaceri sociale
Raportoare:
Gabriele Zimmer
Raportoare pentru aviz (*):
Anna Záborská , Comisia pentru drepturile femeii şi egalitatea între sexe
(*) Procedura comisiilor asociate – articolul 47 din Regulamentul de procedură
PE 402.880v03-00
CUPRINS
PROPUNERE DE REZOLUŢIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN......................................3
EXPUNERE DE MOTIVE........................................................................................................24
AVIZ al Comisiei pentru drepturile femeii și egalitatea de gen ..............28
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE.....................................................................35
(*) Comisia asociată – articolul 47 din Regulamentul de procedură
PROPUNERE DE REZOLUŢIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN
referitoare la promovarea incluziunii sociale şi combaterea sărăciei, inclusiv a sărăciei infantile în Uniunea Europeană
( 2008/2034(INI) )
Parlamentul European,
– având în vedere Comunicarea Comisiei „Modernizarea sistemului de protecţie socială în vederea consolidării justiţiei sociale şi coeziunii economice: promovarea incluziunii active a persoanelor celor mai îndepărtate de piaţa forţei de muncă” ( COM(2007)0620 ),
– având în vedere Comunicarea Comisiei „Privind consultarea pe tema realizării unei acţiuni la nivel comunitar, destinată promovării integrării active a persoanelor care se află cel mai departe de piaţa muncii” ( COM(2006)0044 ) şi raportul de sinteză al serviciilor Comisiei cu privire la rezultatele consultării,
– având în vedere Recomandarea nr.
92/441/CEE a Consiliului din 24 iunie 1992 privind criteriile comune referitoare la resurse şi prestaţii suficiente în sistemele de protecţie socială şi Recomandarea nr.
92/442/CEE a Consiliului din 27 iulie 1992 privind convergenţa obiectivelor şi politicilor în domeniul protecţiei sociale
– având în vedere avizul Comisiei privind remunerarea echitabil (COM (1993)0388),
– având în vedere programele naţionale de reformă din cadrul strategiei de la Lisabona, rapoartele naţionale privind strategiile de protecţie şi incluziune socială pentru perioada 2006-2008 şi actualizarea acestora pentru anul 2007, astfel cum au fost prezentate de statele membre,
– având în vedere Raportul comun privind protecţia socială şi incluziunea socială 2008 ( COM(2008)0042 ) şi Raportul comun privind ocuparea forţei de muncă 2007-2008, adoptat de Consiliu la 13-14 martie 2008,
– având în vedere raportul din ianuarie 2008 al grupului de lucru al Comitetului pentru protecţie socială privind sărăcia infantilă şi bunăstarea în Europa,
– având în vedere Pactul internaţional privind drepturile economice, sociale şi culturale, adoptat de ONU în 1966,
– având în vedere articolele 3, 16, 18, 23, 25, 26 şi 29 din Declaraţia Universală a Drepturilor Omului,
– având în vedere rezoluţiile Adunării Generale a Organizaţiei Naţiunilor Unite A/RES/46/121, A/RES/47/134, A/RES/47/196, A/RES/49/179 şi A/RES/50/107,
– având în vedere documentele Consiliului Economic şi Social al Organizaţiei Naţiunilor Unite E/CN.4/Sub.2/1996/13, E/CN.4/1987/NGO/2, E/CN.4/1987/SR.29 şi E/CN.4/1990/15, E/CN.4/1996/25, E/CN.4/Sub.2/RES/1996/25,
– având în vedere Convenţia Naţiunilor Unite asupra eliminării tuturor formelor de discriminare faţă de femei (CEDAW), adoptată în 1979,
– având în vedere Obiectivele de Dezvoltare ale Mileniului din 2000, în mod deosebit eliminarea sărăciei şi foametei (primul obiectiv), învăţământul de bază universal (al doilea obiectiv), şanse egale pentru bărbaţi şi femei (al treilea obiectiv) şi protecţia mediului (al şaptelea obiectiv),
– - având în vedere Convenţia ONU cu privire la drepturile copilului din 1989 şi Protocolul facultativ la aceasta privind vânzarea de copii, prostituţia copiilor şi pornografia infantilă,
– având în vedere Convenţia internaţională a ONU din 1990 privind protecţia drepturilor tuturor lucrătorilor migranţi şi a membrilor familiilor acestora,
– având in vedere Planul internaţional ONU de acţiune privind îmbătrânirea, adoptat în 2002,
– având în vedere Convenţia ONU privind drepturile persoanelor cu handicap din 2006 şi protocolul său adiţional,
– având în vedere Convenţiile OIM nr.
26 şi 131 privind fixarea salariilor minime,
– având în vedere Agendele de lucru privind munca decentă a OIM şi ONU,
– având în vedere Comunicarea Comisiei „Promovarea muncii decente pentru toţi: Contribuţia UE la punerea în aplicare a agendei de lucru privind munca decentă în lume“ ( COM(2006)0249 ) şi rezoluţia Parlamentului din 23 mai 2007 privind promovarea muncii decente pentru toţi
JO C 102 E, 24.4.2008, p.
321.
– având în vedere concluziile reuniunii informale a miniştrilor muncii şi afacerilor sociale de la Berlin, din 18-20 ianuarie 2007, privind „munca de calitate”,
– având în vedere articolele 34, 35 şi 36 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene
JO C 303, 14.12.2007, p.
1. , prin care se definesc îndeosebi dreptul la ajutor social şi ajutorul pentru locuinţă, nivelul ridicat de protecţie a sănătăţii umane şi accesul la serviciile de interes economic general,
– având în vedere Carta comunitară a drepturilor sociale fundamentale ale lucrătorilor din 1989 şi Carta socială europeană revizuită a Consiliului Europei din 1996,
– având în vedere recomandările partenerilor sociali europeni din cadrul raportului intitulat „Principalele provocări cu care se confruntă pieţele europene ale muncii: analiză comună efectuată de partenerii sociali europeni”, din 18 octombrie 2007,
– având în vedere Directiva 2000/43/CE a Consiliului din 29 iunie 2000 de punere în aplicare a principiului egalităţii de tratament între persoane, fără deosebire de rasă sau origine etnică şi Rezoluţia Parlamentului European din 28 aprilie 2005 privind situaţia romilor din Uniunea Europeană
JO C 45 E, 23.2.2006, p.
129. ,
– având în vedere Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalităţii de tratament în ceea ce priveşte încadrarea în muncă şi ocuparea forţei de muncă,
– având în vedere Rezoluţia sa din 5 iunie 2003 privind aplicarea metodei deschise de coordonare
JO C 68 E, 18.3.2004, p.604. ,
– având în vedere comunicarea Comisiei „Analiza realităţii sociale - Raport intermediar pentru Consiliul de primăvară 2007” (COM(2007)063) şi Rezoluţia Parlamentului din 15 noiembrie 2007 privind bilanţul realităţii sociale
Texte adoptate, P6_TA(2007)0541 . ,
– având în vedere Comunicarea Comisiei „Către o strategie a UE în domeniul drepturilor copilului” (COM (2006)0367) şi rezoluţia Parlamentului European pe această temă din 16 ianuarie 2008
Texte adoptate, P6_TA(2008)0012 . , mai ales punctele 94 - 117,
– având în vedere Comunicarea Comisiei „Un angajament reînnoit în favoarea unei Europe sociale: consolidarea metodei deschise de coordonare în materie de protecție socială și de incluziune socială” ( COM(2008)0418 ),
–- - având în vedere propunerea Comisiei de decizie a Parlamentului şi a Consiliului privind Anul European de luptă împotriva sărăciei şi a excluziunii sociale (2010) ( COM(2007)0797 ) şi poziţia Parlamentului pe această temă, adoptată la 17 iunie 2008
Texte adoptate, P6_TA(2008)0286 . ,
–- având în vedere Declaraţia sa din 22 aprilie 2008 privind soluţionarea problemei persoanelor fără adăpost care trăiesc pe stradă
Texte adoptate, P6_TA(2008)0163 . , având în vedere constatările şi recomandările formulate în studiul de referinţă din 2006 al Secretarului General al ONU privind violenţa împotriva copiilor, conform căruia inegalităţile economice şi excluziunea socială se numără printre factorii de risc în ceea ce priveşte relele tratamente aplicate copiilor,
– având în vedere avizul Comitetului Economic şi Social European din 9 iulie 2008 intitulat „Un nou program european de acţiune socială”,
– având în vedere avizul Comitetului regiunilor din 18 iunie 2008 intitulat „Incluziunea activă”,
– având în vedere Comunicarea Comisiei „Către o Cartă europeană a drepturilor consumatorilor de energie” ( COM(2007)0386 ),
– având în vedere articolele 136-145 din Tratatul CE,
– având în vedere articolul 45 din Regulamentul său de procedură,
– având în vedere raportul Comisiei pentru ocuparea forţei de muncă şi afaceri sociale şi avizul Comisiei pentru drepturile femeii şi egalitatea de gen (A6-003642008),
A. întrucât Consiliul European de la Nisa din 7-9 decembrie 2000 a stabilit ca obiectiv pentru UE realizarea unei reduceri semnificative şi măsurabile a sărăciei şi a excluderii sociale până în anul 2010; întrucât ar trebui îmbunătăţite progresele în vederea realizării acestui obiectiv,
B. întrucât Consiliul European de la Lisabona din 23-24 martie 2000 a stabilit ca obiectiv eliminarea sărăciei în rândul copiilor în Europa, până în 2010,
C. întrucât la Consiliul European de la Nisa din 7-9 decembrie 2000 s-a solicitat statelor membre să asigure o continuare a acţiunilor ca urmare a recomandării din 1992 cu privire la resursele minime garantate de sistemele de protecţie socială,
D. întrucât Recomandarea 92/441/EEC a Consiliului recunoaşte „dreptul fundamental al persoanei la resurse suficiente şi asistenţă socială pentru a putea duce o existenţă compatibilă cu demnitatea umană”,
E. întrucât Carta comunitară a drepturilor sociale fundamentale ale lucrătorilor din 1989 recunoaşte dreptul lucrătorilor la „o remuneraţie echitabilă”; întrucât în 1993 Parlamentul European şi Comisia au abordat necesitatea unor politici coordonate privind salariile minime în vederea punerii în aplicare a dreptului lucrătorilor la un salariu „suficient pentru a le permite un standard de viaţă decent”,
F. întrucât în 2001, când Uniunea şi-a asumat angajamentul de a combate sărăcia şi excluziunea socială, în Uniune 55 de milioane de persoane se aflau la limita sărăciei din punctul de vedere al veniturilor (15% din populaţia UE-15); întrucât în 2005 acest număr a ajuns la 78 de milioane (16% din populaţia UE-25),
G. întrucât femeile sunt într-o poziţie defavorizată atunci când se pune problema eliminării sărăciei, datorită diferenţelor persistente de salarizare între femei şi bărbaţi,
H. întrucât, în lipsa oricărui transfer social, riscul de sărăcie în Uniune, mai ales în rândul femeilor, ar creşte de la 16% la 40%, sau la 25%, dacă se exclude plata pensiilor,
I. întrucât femeile au un traseu profesional mai scurt, mai lent şi mai prost plătit, ceea ce creşte riscul de sărăcie, mai ales în cazul femeilor peste 65 de ani (21%, cu 5 puncte procentuale mai mult decât bărbaţii),
J. întrucât copiii şi tinerii reprezintă aproape o treime din populaţia Uniunii Europene şi întrucât 19 milioane de copii sunt expuşi pericolului sărăciei, mulţi dintre ei fiind separaţi de familiile lor datorită gradului de sărăcie al acestora; întrucât există o relaţie complexă între sărăcie, educaţia oferită de părinţi şi bunăstarea copiilor în diferite situaţii sociale, inclusiv protecţia copiilor împotriva tuturor formelor de abuz,
K. întrucât în special sărăcia extremă şi excluziunea socială constituie o încălcare a tuturor drepturilor omului,
L. întrucât o parte semnificativă din populaţia Uniunii rămâne în continuare exclusă din punct de vedere social, deoarece o persoană din cinci locuieşte în condiţii care nu corespund normelor în vigoare şi în fiecare zi aproape 1,8 milioane de persoane sunt găzduite în adăposturile specializate pentru persoanele fără locuinţă, 10% dintre europeni locuiesc într-o gospodărie în care nimeni nu lucrează, şomajul de lungă durată se apropie de 4%, 31 de milioane de lucrători, adică 15% au salarii foarte mici, 8% dintre lucrători, adică 17 milioane, deşi au un loc de muncă, trăiesc în sărăcie din punctul de vedere al veniturilor, proporţia abandonului şcolar depăşeşte 15% şi „decalajul digital” este resimţit în continuare (44% dintre cetăţenii UE nu au cunoştinţe informatice şi nici aptitudini de utilizare a internetului),
M. întrucât sărăcia şi inegalitatea afectează femeile în mod disproporţionat; întrucât venitul mediu al femeilor este doar de 55% din cel al bărbaţilor; întrucât femeile sunt afectate grav şi în mod disproporţionat de sărăcie la bătrâneţe; întrucât lipsa accesului la servicii de înaltă calitate măreşte în mod inacceptabil riscul de sărăcie pentru femei,
N. întrucât autorităţile regionale şi locale au deja o responsabilitate considerabilă de a furniza servicii şi prestaţii publice generale dar, în acelaşi timp, sunt restricţionate de presiunea bugetelor publice,
O. întrucât investiţia în copii şi tineri contribuie la creşterea prosperităţii economice a tuturor şi la întreruperea ciclului pauperizării şi întrucât este fundamental să se prevină problemele şi să se intervină imediat după ce acestea au fost identificate, pentru a menţine şansele de viaţă ale copiilor,
P. întrucât sărăcia şi şomajul au fost legate de o stare de sănătate precară şi un acces limitat la îngrijiri medicale din cauza unor factori precum un regim alimentar necorespunzător, condiţii de trai necorespunzătoare în zonele dezavantajate, condiţii improprii de locuit şi stres,
Q. întrucât efectele inegalităţii, sărăciei, excluderii sociale şi ale lipsei de perspective sunt interdependente, impunând o strategie coerentă la nivelul statelor membre, concentrată nu numai pe creşterea veniturilor şi a prosperităţii, dar şi pe abordarea unor chestiuni precum accesul la un loc de muncă, educaţie, servicii medicale, societatea informaţiei, cultură şi transporturi, precum şi oportunităţile generaţiilor viitoare,
R. întrucât, în perioada 2000-2005, conform datelor din statisticile Uniunii Europene privind venitul și condițiile de viață (EU-SILC), inegalitatea veniturilor în Uniune (raportul S80/S20) a crescut semnificativ de la 4,5 la 4,9, astfel încât în 2005 cei mai bogaţi 20% dintre cetăţenii Uniunii au un venit de aproape cinci ori mai mare decât restul de 80% din populaţie,
S. întrucât pedeapsa cu închisoarea fără o reabilitare şi educaţie corespunzătoare duce deseori la intensificarea excluderii sociale şi la creşterea şomajului,
T. întrucât 16% din totalul populaţiei active a Uniunii suferă de un handicap (Eurostat 2002); întrucât nivelul şomajului în rândul persoanelor cu handicap, care include persoanele cu probleme de sănătate mentală, persoanele în vârstă şi minorităţile etnice din Uniune, continuă să fie inacceptabil de ridicat; întrucât 500 000 de persoane cu handicap trăiesc încă în mari instituţii închise de tip rezidenţial,
O abordare mai cuprinzătoare în vederea asigurării unei incluziuni sociale active
1. salută abordarea Comisiei privind incluziunea activă; consideră că obiectivul principal al politicilor de incluziune socială activă trebuie să fie punerea în aplicare a drepturilor fundamentale pentru a le permite cetăţenilor să ducă o viaţă demnă şi să participe activ în societate şi pe piaţa muncii;
2. consideră că politicile de incluziune socială activă trebuie să aibă un impact decisiv asupra eradicării sărăciei şi excluziunii sociale, atât pentru cei care au un loc de muncă („lucrătorii săraci”) cât şi pentru cei care nu au un loc de muncă remunerat; este de acord cu Comisia în ceea ce priveşte faptul că o abordare mai cuprinzătoare în vederea asigurării unei incluziuni sociale active ar trebui să se bazeze pe următoarele principii comune:
(a) un nivel adecvat de sprijin privind ajutoarele pentru venit pentru a preveni excluziunea socială: statele membre ar trebui să definească, în conformitate cu principiile subsidiarităţii şi proporţionalităţii, programe de venituri minime, indemnizaţiile conexe şi asistenţa socială, care ar trebui să fie uşor accesibile şi să ofere resurse suficiente pentru a asigura ieşirea din sărăcie a persoanelor care nu pot munci şi pentru a preveni excluziunea socială (ţinând cont de faptul că politicile de incluziune socială activă includ o echitate sporită a sistemelor de protecţie socială şi oferă, de asemenea, măsuri complementare specifice ( cum ar fi masuri privind reinserţia profesională, formarea, consilierea, îngrijirile oferite copiilor, accesul la locuinţă, formarea lingvistică a migranţilor, serviciile de sprijin) pentru a le permite persoanelor să ducă o viaţă demnă);
(b) o legătură cu piaţa muncii care să favorizeze integrarea: politicile de incluziune activă trebuie să aibă ca obiectiv crearea unor locuri de muncă stabile, sigure şi de înaltă calitate, îmbunătăţirea atractivităţii locurilor de muncă, crearea unor locuri de muncă de calitate şi promovarea calităţii în ocuparea forţei de muncă, oferirea unui nivel ridicat de sănătate şi siguranţă la locul de muncă, creşterea productivităţii şi a sprijinului activ pentru persoanele cele mai defavorizate, oferirea unor măsuri şi a unor servicii complementare specifice pentru a îmbunătăţi şansele de angajare şi pentru a promova menţinerea persoanelor pe piaţa muncii, dezvoltarea activităţii antreprenoriale, oferirea de asistenţă pentru căutarea de locuri de muncă, oferirea unei educaţii, a unei formări profesionale, a unei formări complementare şi a unei învăţări pe parcursul întregii vieţi de înaltă calitate, precum şi oferirea de locuri de muncă subvenţionate, consiliere personalizată, asistenţă specială pentru grupuri vulnerabile cum ar fi lucrătorii cu handicap;
(c) o legătură cu un acces mai bun la servicii de calitate: accesibilitatea, preţul rezonabil, deschiderea, transparenţa, caracterul universal şi calitatea serviciilor esenţiale (servicii sociale, servicii de interes (economic) general) trebuie îmbunătăţite pentru a promova coeziunea socială şi teritorială, pentru a garanta drepturile fundamentale şi pentru a asigura o existenţă decentă, în special grupurilor celor mai vulnerabile şi mai dezavantajate ale societăţii, cum ar fi persoanele cu handicap, persoanele în vârstă, familiile monoparentale şi cele numeroase, iar serviciile trebuie concepute astfel încât să ţină seama de nevoile diferitelor grupuri;privatizarea în continuare a serviciilor publice şi sociale trebuie evitată, dacă nu se poate garanta tuturor cetăţenilor un preţ rezonabil, calitate şi accesibilitate;
(d) integrarea egalităţii de gen, combaterea discriminării şi participarea activă: politicile de incluziune activă trebuie să asigure promovarea egalităţii între bărbaţi şi femei şi să contribuie la eliminarea tuturor formelor de discriminare în ceea ce priveşte toate aspectele referitoare la incluziunea socială activă menţionate mai sus; participarea activă: buna guvernare, participarea şi integrarea tuturor părţilor interesate ar trebui promovate prin implicarea directă a tuturor persoanelor afectate de sărăcie, de excluziune socială şi de inegalitate atât la nivel naţional, cât şi european şi în special a persoanelor care trăiesc în condiţii de sărăcie extremă, precum şi a partenerilor sociali, a organizaţiilor neguvernamentale şi a mass-mediei în dezvoltarea, gestionarea, punerea în aplicare şi evaluarea strategiilor;
3. consideră că Recomandarea 92/441/CEE trebuie extinsă şi actualizată ca urmare a bilanţului analizei realităţii sociale din Uniune şi a abordării cuprinzătoare care a fost propusă în vederea asigurării unei incluziuni sociale active, precum şi că respectiva recomandare ar trebui să ţină seama în mod corespunzător de apariţia unor noi riscuri sociale legate de schimbările demografice şi de economia bazată pe cunoaştere şi servicii;
4. sprijină opinia Comisiei conform căreia o abordare mai cuprinzătoare în vederea asigurării unei incluziuni sociale active ar trebui, de asemenea, să acorde o atenţie deosebită eradicării sărăciei infantile, eliminării inegalităţilor în ceea ce priveşte accesul la îngrijiri medicale şi rezultatele din domeniul sănătăţii, combaterii sărăciei şi excluziunii sociale legate de pensiile publice şi private şi de pensionare, precum şi oferirii unei îngrijiri pe termen lung decente şi de înaltă calitate;
Garantarea unui venit suficient pentru a asigura tuturor o viaţă demnă
5. subliniază faptul că majoritatea statelor membre din UE-27, dar nu toate, au programe de venituri minime; încurajează statele membre să asigure programe de venituri minime garantate pentru incluziunea socială şi le îndeamnă să facă schimb de cele mai bune practici; recunoaşte că, dacă există dispoziţii în domeniul asistenţei sociale, statele membre au datoria să se asigure că cetăţenii le înţeleg şi sunt capabili să-şi reclame drepturile;
6. regretă profund că unele state membre par a nu respecta Recomandarea 92/441/CEE a Consiliului, care recunoaşte „dreptul fundamental al persoanei la resurse suficiente şi asistenţă socială pentru a putea duce o existenţă compatibilă cu demnitatea umană”;
7. împărtăşeşte opinia Comisiei potrivit căreia asistenţa socială se află deja sub nivelul riscului de sărăcie în majoritatea statelor membre; insistă asupra faptului că obiectivul central al programelor de venituri minime trebuie să fie acela de a asigura ieşirea din sărăcie şi o existenţă demnă tuturor; invită Comisia să examineze dacă un venit minim garantat pentru toţi ar putea fi un instrument eficient de combatere a sărăciei;
8. invită Comisia să prezinte un raport detaliat în care să indice dacă prestaţiile sociale în statele membre (între altele, programele de venituri minime şi indemnizaţiile conexe, prestaţiile de şomaj, de invaliditate şi de urmaş, programele de pensii legale şi suplimentare, pensiile anticipate) furnizează venituri superioare pragului de risc de sărăcie din Uniune, stabilit la 60% din venitul median egalizat naţional;
9. sugerează faptul că Comisia ar trebui să aibă în vedere instituirea unei metode comune de calcul al nivelului minim de subzistenţă şi al costului vieţii (un coş de bunuri şi servicii) pentru a asigura măsurători comparabile ale pragului de sărăcie şi pentru a defini criteriile pentru intervenţia socială necesară;
10. subliniază că femeile comportă un risc mai mare decât bărbaţii de a deveni extrem de sărace; subliniază că tendinţa persistentă de feminizare a sărăciei în societăţile europene contemporane demonstrează că sistemele actuale de protecţie socială, precum şi spectrul larg de politici sociale, economice sau de ocupare a forţei de muncă din Uniune nu sunt concepute pentru a acoperi necesităţile şi diferenţele existente la nivelul muncii femeilor; atrage atenţia că, în Europa, sărăcia în rândul femeilor şi excluderea lor socială necesită răspunsuri specifice, multiple şi care să cuprindă o perspectivă de gen la nivelul politicilor;
11. subliniază că sistemele care asigură un venit minim corespunzător sunt o cerinţă esenţială pentru o Uniune Europeană care are la bază dreptatea socială şi şanse egale pentru toţi; invită statele membre să garanteze un venit minim corespunzător pentru perioadele de şomaj sau cele între angajări, acordându-se o atenţie specială categoriilor de femei care au responsabilităţi suplimentare;
12. invită Consiliul să aprobe un obiectiv european privind regimurile de venituri minime şi sistemele de contribuţie de înlocuire a veniturilor care să ofere un ajutor pentru venit cel puţin egal cu 60% din venitul median egalizat naţional şi, în plus, să stabilească un calendar privind data realizării acestui obiectiv de către toate statele membre;
13. consideră că riscul sărăcirii este mai ridicat în cazul femeilor decât în cel al bărbaţilor, mai ales la bătrâneţe, pentru că sistemele de asigurări sociale se bazează de multe ori pe principiul angajării remunerate fără întrerupere; solicită un drept individualizat la un venit minim corespunzător, care să nu fie condiţionat de contribuţiile făcute pe perioada angajării;
14. considera că sărăcia ce afectează persoanele care deţin deja un loc de muncă reprezintă o stare de lucruri nedreaptă şi solicită concentrarea eforturilor în direcţia remedierii acestei situaţii, astfel încât remuneraţia în general şi salariul minim în special - fie că sunt stabilite prin lege, fie prin convenţie colectivă de muncă - să împiedice sărăcia din punctul de vedere al veniturilor şi să asigure un nivel de trai decent;
15. invită Consiliul să aprobe un obiectiv european privind salariile minime (stabilite prin legi, convenţii colective de muncă la nivel naţional, regional sau sectorial), care să prevadă o remuneraţie egală cu cel puţin 60% din salariul mediu respectiv (naţional, sectorial, etc.) şi, în plus, să stabilească un calendar privind data realizării acestui obiectiv de către toate statele membre;
16. subliniază faptul că programele de venituri minime ar trebui să fie completate de un pachet de măsuri de sprijin pentru a facilita incluziunea socială, pachet care trebuie să cuprindă facilităţi privind incluziunea socială, spre exemplu accesul la locuinţă, precum şi sprijin pentru educaţie, formare şi recalificare profesională şi învăţare pe parcursul întregii vieţi, precum şi o bună gestionare economică şi existenţa unor sisteme de ajutoare pentru venit pentru a contribui la acoperirea cheltuielilor persoanelor singure şi ale familiilor, astfel încât să fie asigurată satisfacerea nevoilor de trai, dar şi a celor pentru învăţarea pe parcursul întregii vieţi, în special pentru persoanele singure, familiile monoparentale şi cele numeroase;
17. invită statele membre să analizeze reţeaua adesea complexă şi confuză de sisteme de ajutoare pentru venit, indiferent de natura lor specifică (fie programele de venituri minime şi indemnizaţiile conexe, fie sistemele de contribuţie de înlocuire a veniturilor sau altele), în vederea îmbunătăţirii accesibilităţii, eficacităţii şi eficienţei acestora;
18. consideră că statele membre ar trebui să ofere indemnizaţii suplimentare destinate grupurilor dezavantajate (precum persoanele cu handicap sau care suferă de boli cronice, familiile monoparentale sau familiile cu mulţi copii) care să acopere costurile suplimentare în ceea ce priveşte, printre altele, asistenţa personală, utilizarea unor facilităţi specifice şi îngrijirea medicală şi socială, stabilindu-se, printre altele, un nivel accesibil al preţului medicamentelor pentru categoriile defavorizate social;; subliniază necesitatea asigurării unor cuantumuri decente ale pensiilor pe caz de boală şi pentru limită de vârstă;
19. recunoaşte faptul că venitul este distribuit inegal între persoanele care desfăşoară activităţi independente, că un sfert dintre acestea trăiesc sub pragul sărăciei şi că, prin urmare, trebuie să se ofere mai mult sprijin instituţionalizat întreprinzătorilor pentru a evita cercul vicios al sărăciei;
Eliminarea sărăciei infantile: de la analiză la politici orientate şi la punerea în aplicare a acestora
20. subliniază importanţa unei abordări cuprinzătoare privind siguranţa materială şi bunăstarea copiilor, având ca fundament prevederile Convenţiei ONU privind drepturile copilului, astfel încât familiile, şi în special cele numeroase, să beneficieze de venituri suficiente pentru a asigura copiilor condiţii de locuit şi de hrană, precum şi accesul la servicii medicale, sociale şi educaţionale decente, în vederea unei dezvoltări armonioase atât din punct de vedere fizic, cât şi din acela al personalităţii; recunoaşte, cu toate acestea, că nevoile fundamentale ale copiilor ar trebui să primeze în faţa consideraţiilor financiare ale statelor membre;
21. invită instituţiile UE, statele membre şi asociaţiile societăţii civile organizate să se asigure că participarea copiilor este organizată mereu în conformitate cu principiile fundamentale ale participării sigure şi semnificative;
22. atrage atenţia asupra următoarelor dimensiuni ale abordării cuprinzătoare:
(a) recunoaşterea faptului că tinerii şi copiii sunt cetăţeni şi titulari independenţi de drepturi, precum şi membri ai unei familii;
(b) asigurarea creşterii copiilor în cadrul unor familii care beneficiază de sprijin în ceea ce priveşte resursele şi de toate formele de asistenţă pentru a asigura toate aspectele nevoilor emoţionale, sociale, fizice, educaţionale şi cognitive, acordarea de sprijin esenţial în special părinţilor şi familiilor care trăiesc în condiţii de sărăcie extremă, astfel încât aceştia să poată dispune de resursele necesare pentru a-şi îndeplini responsabilităţile parentale şi evitarea, în acest fel, a abandonului sau instituţionalizării copiilor de către părinţii cu o situaţie materială precară;
(c) oferirea accesului la serviciile şi oportunităţile necesare pentru creşterea bunăstării prezente şi viitoare a copiilor acordarea, de asemenea, a unei atenţii deosebite copiilor cu nevoi speciale (minorităţi etnice, imigranţi, copiii străzii şi copii cu handicap), permiţând valorificarea deplină a potenţialului acestora şi prevenind situaţiile de vulnerabilitate, în special perpetuarea sărăciei de la o generaţie la alta, şi prin garantarea accesului copiilor la educaţie şi asistenţă medicală;
(d) asigurarea participării copiilor în societate, inclusiv la deciziile corespunzătoare vârstei lor care le afectează în mod direct existenţa, precum şi la viaţa socială, sportivă, culturală şi la activităţile recreative;
(e) asigurarea unui ajutor financiar pentru familiile cu mai mulţi copii, în vederea încurajării stopării declinului demografic, precum şi pentru părintele care-şi creşte singur copilul sau copiii, inclusiv adoptarea de măsuri pentru facilitarea intrării sau reintrării acestuia pe piaţa muncii, având în vedere că această situaţie este din ce în ce mai răspândită, iar greutăţile cărora trebuie sa le facă faţă un părinte în această situaţie sunt mult mai mari decât în cazul unei familii în care grija pentru creşterea copiilor revine ambilor părinţi;
(f) recunoaşterea rolului pe care îl au familiile în asigurarea bunăstării şi dezvoltării copiilor;
(g) subliniază importanţa care trebuie acordată sprijinirii reunirii cu familiile lor a copiilor străzii, a copiilor traficaţi şi a minorilor singuri, ţinând cont în fiecare caz în parte de interesele copilului; subliniază că această reunire trebuie corelată cu măsuri speciale de reintegrare socială, în cazurile în care situaţia socioeconomică a determinat copilul să se angajeze în acţiuni lucrative ilicite, care îi sunt dăunătoare dezvoltării sale fizice şi morale, cum ar fi prostituţia şi traficul de droguri; solicită o acţiune comună coordonată care să vizeze cauzele profunde ale marginalizării extreme şi ale sărăciei în rândul copiilor străzii şi ale familiilor acestora, îmbunătăţindu-le accesul la servicii de calitate şi combătând crima organizată; invită Consiliul să aprobe un angajament general la nivelul UE, bazat pe Rezoluţia Parlamentului din 16 ianuarie 2008 „Către o strategie UE în domeniul drepturilor copilului”, prin care să se elimine fenomenul copiilor străzii până in 2015;
(h) încurajează statele membre să recunoască faptul că cercul vicios al sărăciei extreme, vulnerabilităţii, discriminării şi al excluderii sociale constituie un risc deosebit pentru copii, mai ales pentru copiii străzii, şi că este nevoie de acţiuni diferenţiate şi individualizate pentru a rezolva lipsurile multiple; îndeamnă statele membre să susţină un efort comun al UE în vederea stopării traficului şi prostituţiei copiilor, dependenţei de droguri a copiilor, a violenţei împotriva copiilor şi a delicvenţei juvenile;
23. invită Comisia să ia în considerare sărăcia infantilă şi excluziunea socială în contextul mai larg al elaborării politicilor UE care includ imigraţia, handicapul, discriminarea, protecţia copiilor faţă de toate formele de maltratare şi abuz, persoanele care se ocupă de îngrijirea copiilor şi a adulţilor,egalitatea de gen, sprijinul familial, incluziunea socială activă, îngrijirea şi educarea copiilor mici, învăţarea pe parcursul întregii vieţi şi concilierea vieţii profesionale, a vieţii private şi a celei de familie;
24. invită Comisia şi statele membre să pună în aplicare în mod eficient principiul „plată egală pentru muncă de valoare socială egală”, să întreprindă o analiză specifică şi o reformă a sistemelor de protecţie socială şi să elaboreze orientări UE în vederea reformării acestor sisteme dintr-o perspectivă a egalităţii de gen, inclusiv individualizarea drepturilor la asigurări sociale, adaptând protecţia socială şi serviciile la structurile familiale în continuă schimbare, şi asigurându-se că sistemele de protecţie socială răspund mai bine situaţiei precare a femeilor şi acoperă nevoile grupurilor cele mai vulnerabile de femei;
25. solicită Comisiei să îmbunătăţească analiza comparativă şi monitorizarea în cadrul metodei deschise de coordonare, să stabilească indicatori comuni şi să colecteze date comparabile de înaltă calitate şi statistici pe termen lung privind situaţia copiilor, care să acopere toate aspectele unei abordări cuprinzătoare a combaterii sărăciei infantile şi a excluziunii sociale, inclusiv condiţiile de locuit ale copiilor şi ale familiilor, pentru a putea monitoriza bunăstarea copiilor;
26. încurajează Eurostat să stabilească o legătură cu setul de indicatori care este în curs de elaborare în vederea monitorizării impactului activităţilor UE asupra drepturilor şi situaţiei copiilor, comandat de Agenţia Uniunii Europene pentru drepturi fundamentale; atrage atenţia asupra necesităţii unui efort comun din partea Comisiei, a agenţiei pentru drepturi fundamentale şi a statelor membre, care să coopereze cu agenţiile ONU în domeniu, cu organizaţiile internaţionale şi cu centrele de cercetare, în vederea îmbunătăţirii colectării de date statistice comparabile privind situaţia copiilor în Uniune
( 2007/2093(INI) ) ; solicită statelor membre să adopte toate măsurile posibile în vederea respectării recomandării cuprinse în raportul Comitetului pentru protecţie socială privind sărăcia şi bunăstarea în rândul copiilor din Europa, adoptat la 17 ianuarie 2008, în care se subliniază că statele membre trebuie să îşi revizuiască sursele de date disponibile la nivel naţional şi subnaţional, cu privire la copiii aflaţi în situaţii dificile;
27. îndeamnă statele membre să instituie sisteme preventive de detectare a situaţiilor critice precum pierderea iminentă a locuinţei de către părinţi, abandonul şcolar brusc al copiilor sau cazurile de abuz cărora părinţii le-au fost victime în timpul propriei copilării; invită statele membre să ducă o politică activă care să vizeze prevenirea abandonului şcolar al copiilor prin intermediul unor mecanisme de sprijin pentru grupurile supuse riscurilor;
28. îndeamnă acele state membre care încă nu au făcut acest lucru să delege autorităţilor locale competenţa de a crea şi gestiona sisteme de sprijin pentru copiii aflaţi în dificultate, în scopul de a garanta gradul înalt de eficienţă al acestora;
29. sprijină opinia Comisiei conform căreia cele mai bune rezultate în combaterea sărăciei infantile sunt obţinute prin asigurarea unui echilibru între obiectivul diversităţii structurilor familiale moderne şi cel al drepturilor copilului;
30. solicită Comisiei să promoveze o combinaţie bine echilibrată de politici care să dispună de resurse corespunzătoare şi să se bazeze pe obiective şi scopuri clare, ţinând seama de contextul naţional specific şi axându-se pe o intervenţie timpurie;
31. invită statele membre să consolideze procesul de învăţare reciprocă şi monitorizarea politicilor eficiente sau ineficiente de combatere a sărăciei infantile şi a excluziunii sociale;
32. subliniază importanţa unor politici familiale integrate şi cuprinzătoare care să depăşească scopul incluziunii active şi să abordeze toate aspectele legate de bunăstarea copiilor şi a familiilor, precum şi să elimine sărăcia infantilă şi excluziunea socială din Uniune;
33. invită statele membre să facă schimb de bune practici în ceea ce priveşte participarea copiilor şi să promoveze implicarea copiilor în deciziile care le afectează viitorul, deoarece aceasta este cea mai bună metodă de a privi lucrurile din perspectiva unui copil;
34. salută angajamentul Comisiei şi al statelor membre de a respecta Convenţia cu privire la drepturile copilului; invită Comisia şi statele membre să stabilească o legătură clară între chestiunile referitoare la drepturile copiilor şi cele referitoare la combaterea sărăciei infantile şi a excluziunii, deoarece sărăcia infantilă şi privaţiunile cu care se confruntă copiii constituie o încălcare a drepturilor fundamentale ale omului; încurajează statele membre ca, în pregătirea strategiilor lor de incluziune socială, să ţină seama de recomandările Comitetului instituit prin Convenţia ONU ca răspuns la rapoartele de punere în aplicare primite de la statele părţi şi la rapoartele alternative primite de la organizaţii neguvernamentale;
35. subliniază faptul că părinţii singuri nu trebuie să fie dezavantajaţi faţă de cuplurile cu copii în ceea ce priveşte serviciile şi plăţile compensatorii;
36. îndeamnă statele membre să elaboreze strategii naţionale pentru reducerea şi eradicarea sărăciei infantile bazate pe o abordare diferenţiată care ţine seama de variaţiile nivelului de sărăcie în funcţie de regiune şi de vârsta avută în vedere;
37. invită statele membre să garanteze faptul că toţi copiii şi familiile, inclusiv cei care se confruntă cu sărăcia şi excluziunea socială, au acces la servicii de îngrijire socială de calitate care reflectă perfect impactul sărăciei asupra familiilor, inclusiv creşterea riscului de abuz şi maltratare a copiilor, precum şi a efectelor acestora;
Politici de ocupare a forţei de muncă pentru o piaţă a muncii cuprinzătoare din punct de vedere social
38. este de acord cu Comisia că a avea un loc de muncă reprezintă cea mai bună şansă de evitare a sărăciei şi a excluziunii sociale, dar că acest lucru nu reprezintă întotdeauna o garanţie, deoarece, conform statisticilor oficiale, 8% dintre lucrătorii din Uniune sunt expuşi riscului sărăciei; prin urmare, invită Comisia şi statele membre să pună în aplicare în mod eficient Directiva 2000/78/CE;
39. invită statele membre să pună în aplicare mai eficient legislaţia comunitară existentă în domeniul ocupării forţei de muncă şi al afacerilor sociale;
40. atrage atenţia că 20 de milioane de persoane din Uniune, mai ales femei, sunt afectaţi de sărăcie deşi deţin un loc de muncă, adică 6% din totalul populaţiei, iar 36% din populaţia încadrată în muncă riscă să devină săracă; solicită statelor membre să se pună de acord în vederea unor măsuri legislative care să asigure un salariu minim, acesta fiind un element integral al incluziunii active;
41. atrage atenţia că proporţia de angajaţi cu jumătate de normă în Uniune este de 31% în cazul femeilor şi 7,4% pentru bărbaţi; subliniază că angajarea într-un loc de muncă cu jumătate de normă reprezintă deseori, în cazul femeilor, o activitate nesemnificativă şi marginală, prost plătită şi cu protecţie socială insuficientă; constată că femeile sunt aşadar, mult mai expuse riscului de a deveni sărace, mai ales la bătrâneţe, deoarece pensiile care rezultă din angajarea cu fracţiune de normă nu sunt cel mai adesea suficiente pentru un trai independent;
42. consideră că pentru incluziunea activă pe piaţa muncii a grupurilor celor mai dezavantajate sunt necesare măsuri specifice precum:
(i) sprijinirea dezvoltării personale prin educaţie, formare şi învăţare pe parcursul întregii vieţi, dobândirea de competenţe în domeniul tehnologiei informaţionale şi evaluare, precum şi stabilitate familială, integrare socială şi incluziune înainte de angajare, recunoscând faptul că propria responsabilitate de a se integra în societate este foarte importantă şi ar trebui stimulată;
(ii) oferirea unui acces complet la informaţii şi a unor modalităţi personalizate în vederea accesului la locuri de muncă sigure şi stabile, cu un nivel înalt de calificare, adaptate nevoilor şi capacităţilor cetăţenilor; eliminarea piedicilor întâmpinate în cazul intrării sau reintrării pe piaţa muncii, cu atenţie sporită acordată familiilor monoparentale şi promovarea unei pensionări progresive pentru a spori nivelul veniturilor persoanelor în vârstă şi a evita sărăcirea acestora;
(iii) măsuri de sprijin în vederea promovării ocupării forţei de muncă şi a capacităţii de menţinere pe piaţa muncii (cum ar fi oportunităţi pentru formarea la locul de muncă şi învăţarea pe tot parcursul vieţii); dezvoltarea spiritului antreprenorial şi, de asemenea, condiţii de muncă care să ajute persoanele marginalizate să obţină un loc de muncă şi să concilieze viaţa profesională cu eforturile de a face faţă dezavantajelor sociale (cum ar fi lipsa de locuinţe, responsabilităţile familiale sau problemele de sănătate);
(iiii) monitorizarea încetării raporturilor de muncă ale persoanelor care au vârsta de pensionare pentru deblocarea unor posturi;
43. consideră că politicile privind munca rentabilă ar trebui să abordeze problema capcanei locurilor de muncă slab remunerate şi a ciclului remuneraţie slabă/şomaj, la nivelul treptei celei mai scăzute a pieţei muncii, în care persoanele trec de la locuri de muncă nesigure, slab plătite, de slabă calitate şi productivitate la şomaj şi/sau inactivitate; subliniază că necesitatea flexibilităţii ajutorului de şomaj şi a ajutoarelor sociale trebuie abordată cu prioritate; consideră că sistemele de protecţie socială ar trebui să motiveze în mod activ oamenii să caute noi oportunităţi de angajare, promovând, în acelaşi timp, deschiderea spre schimbare prin atenuarea pierderilor de venit şi prin oferirea unor posibilităţi de educaţie; îndeamnă responsabilii politici să utilizeze conceptul de flexisecuritate în cadrul politicilor de rentabilizare a muncii;
44. solicită statelor membre să reanalizeze politicile care favorizează activitatea profesională bazate pe reguli de eligibilitate şi pe condiţii prea stricte pentru beneficiarii ajutoarelor, şi obligă cetăţenii să accepte locuri de muncă de slabă calitate, care nu le asigură acestora un nivel de trai decent;
45. propune să se ajungă la un echilibru între responsabilitatea individuală a persoanelor şi asistenţa socială acordată pentru a permite tuturor să ducă o viaţă demnă şi să participe la viaţa socială;
46. subliniază poziţia Consiliului conform căreia politicile active privind piaţa muncii ar trebui să promoveze „munca de bună calitate” şi ascensiunea socială şi să ofere bazele pentru obţinerea unor locuri de muncă stabile şi lucrative, însoţite de o protecţie socială adecvată şi de o remuneraţie şi de condiţii de muncă decente;
47. subliniază potenţialul economiei sociale, al întreprinderilor sociale, al sectorului non-profit şi al sectorului public de ocupare a forţei de muncă de a oferi oportunităţi de încadrare în muncă şi medii de muncă asistate pentru grupurile vulnerabile, element care ar trebui analizat şi sprijinit pe deplin de statele membre şi de politicile comunitare (Fondul Social European, fondurile regionale şi de coeziune etc.);
48. este de acord cu Comisia că, pentru persoanele care nu pot munci din diferite motive (cum ar fi handicapuri severe, vârsta sau incapacitatea, impactul sărăciei persistente şi transmise din generaţie în generaţie şi/sau discriminarea, responsabilităţile familiale sau de îngrijire excesive sau privaţiunile cu care se confruntă zona locală) politicile de incluziune activă trebuie să ofere ajutoare pentru venit şi măsuri de sprijin în scopul de a împiedica sărăcia şi excluziunea socială, precum şi de a permite acestor persoane să ducă o existenţă demnă şi să participe la viaţa socială;
49. solicită statelor membre să reducă presiunea fiscala nu numai asupra veniturilor mici, ci şi asupra celor medii, pentru a evita încadrarea angajaţilor la un nivel redus de salarizare, precum şi pentru a descuraja munca nedeclarată;
50. atrage atenţia asupra schimbărilor sociale din Europa, care duc la schimbarea compunerii tradiţionale a menajului; solicită luarea în considerare a acestor schimbări în vederea eliminării barierelor la accesul pe piaţa muncii pentru un partener inactiv profesional în cadrul unui cuplu locuind împreună, dar necăsătorit;
51. consideră că economia socială şi întreprinderile sociale trebuie să asigure condiţii de muncă şi salarii decente şi să sprijine, de asemenea, egalitatea de gen şi politicile de combatere a discriminării (cum ar fi reducerea disparităţilor salariale de gen, respectarea acordurilor colective şi a salariilor minime, precum şi asigurarea egalităţii de tratament);
52. constată că, deşi există tendinţe salutare de creştere a participării la învăţământul superior, statele membre trebuie încurajate să menţină şi să introducă forme de învăţământ profesional; îndeamnă statele membre să elaboreze politici coerente privind stagiile, care să ofere garanţii minime şi salarii decente, precum şi să combată tendinţele actuale de a deghiza locuri de muncă sub forma unor stagii neremunerate;
53. solicită Comisiei şi statelor membre să elaboreze o abordare coerentă la nivelul sistemelor de învăţământ din Uniune a procesului de orientare profesională, pe baza aceloraşi formule de coaching în care publicul tânăr să-şi poată forma deprinderi de disciplina muncii în domeniile pentru care optează în decizia de carieră; subliniază că sistemele de formare ar trebui să se axeze pe recunoaşterea reciprocă a diplomelor de studii şi a atestatelor profesionale şi ar trebui să includă şi formări lingvistice pentru eliminarea barierelor de comunicare în cadrul Uniunii; consideră că măsurile de reconversie ar trebui să păstreze un echilibru între sănătatea emoţională şi cea ocupaţională pentru a nu resimţi demersul de reconversie profesională ca un handicap sau ca o barieră în calea dezvoltării profesionale;
54. atrage atenţia asupra necesităţii de a promova incluziunea activă a tinerilor, a persoanelor în vârstă şi a imigranţilor în cadrul tuturor eforturilor de a crea o piaţă a muncii care să favorizeze inserţia; solicită Consiliului, Comisiei şi statelor membre să elaboreze în regim de urgenţă un set de măsuri concrete menite să contracareze fenomenul muncii nedeclarate, pe cel al muncii forţate a copiilor şi pe acela al exploatării abuzive a angajaţilor şi să evite confuzia între migraţia economică şi solicitarea de azil, precum şi confuzia între aceste două concepte şi imigraţia ilegală; invită statele membre să propună legi de prevenire a exploatării lucrătorilor vulnerabili de către şefii de reţele mafiote şi să semneze şi să ratifice Convenţia ONU privind protecţia drepturilor tuturor lucrătorilor migranţi şi ale familiilor acestora;
Asigurarea unor servicii de calitate şi garantarea accesului grupurilor vulnerabile şi dezavantajate la acestea
55. salută opinia Comisiei conform căreia regimurile de securitate socială obligatorii şi complementare, serviciile de sănătate şi serviciile sociale de interes general trebuie să aibă un rol preventiv şi de coeziune socială, să faciliteze incluziunea socială şi să apere drepturile fundamentale; subliniază necesitatea asigurării dezvoltării unei asistenţe pe termen lung de înaltă calitate, accesibile şi la un preţ rezonabil pentru persoanele nevoiaşe, precum şi necesitatea acordării de sprijin persoanelor care oferă asistenţa; invită statele membre să identifice şi să soluţioneze problemele întâmpinate de îngrijitori, care sunt deseori obligaţi să rămână în afara pieţei de muncă;
56. împărtăşeşte opinia Comisiei conform căreia toate serviciile de interes general, inclusiv industriile de reţea, precum transporturile, telecomunicaţiile, furnizarea de energie şi alte utilităţi publice şi servicii financiare, ar trebui să joace un rol important în asigurarea coeziunii sociale şi teritoriale şi ar trebui să contribuie la realizarea incluziunii active;
57. subliniază că accesul la bunuri şi servicii ar trebui să fie un drept al oricărui cetăţean al Uniunii şi salută, prin urmare, propunerea de către Comisie a unei directive orizontale care să completeze Directiva 2000/78/CE şi să acopere toate formele de discriminare pe baza criteriilor stabilite la articolul 13 din Tratatul CE, care ar trebui să ajute la combaterea discriminării în alte domenii în afară de cel al ocupării forţei de muncă, inclusiv cea bazată pe handicap, vârstă, religie, credinţă sau orientare sexuală; consideră, în acelaşi timp, că trebuie realizate progrese suplimentare în ceea ce priveşte punerea în aplicare a actualelor directive comunitare din domeniul antidiscriminării;
58. încurajează statele membre să ia în considerare, pentru grupurile vulnerabile, tarife sociale prestabilite în domeniul energiei şi al transporturilor în comun, precum şi facilităţi pentru obţinerea de microcredite, pentru a promova incluziunea activă şi acces gratuit la serviciile medicale şi de educaţie pentru persoanele aflate în dificultate materială;
59. încurajează Comisia şi statele membre să consolideze obligaţiile de serviciu universal (spre exemplu în sectorul serviciilor de telecomunicaţii şi poştale) în scopul de a îmbunătăţi accesibilitatea şi preţul rezonabil pentru serviciile esenţiale şi de a consolida, de asemenea, obligaţiile specifice de serviciu public pentru a aborda problemele grupurilor vulnerabile şi defavorizate din societate;
60. invită Consiliul să aprobe un angajament european pentru eliminarea, până în 2015, a problemei persoanelor fără adăpost care trăiesc pe stradă şi solicită statelor membre să dezvolte politici integrate pentru a garanta accesul la locuinţe de calitate şi la preţuri rezonabile pentru toţi; solicită statelor membre să elaboreze „planuri de urgenţă pentru iarnă”, în cadrul unei strategii mai cuprinzătoare privind persoanele fără adăpost, precum şi să înfiinţeze agenţii având drept misiune oferirea de locuinţe şi accesul la acestea pentru grupurile care se confruntă cu discriminări; sugerează colectarea de date comparabile privind amploarea problemelor persoanelor fără adăpost şi a condiţiilor precare de locuit; solicită Comisiei să elaboreze o definiţie-cadru europeană a persoanelor fără adăpost şi să furnizeze rapoarte anuale privind măsurile luate şi progresul înregistrat în statele membre în direcţia soluţionării problemei persoanelor fără adăpost;
61. invită statele membre să reducă cu 50% sărăcia infantilă până în 2012, o astfel de reducere urmând a fi cuantificată prin utilizarea unor indicatori care nu sunt exclusiv de natură economică, ca un prim angajament în vederea eliminării sărăciei infantile în Uniune şi să aloce resurse suficiente pentru a permite realizarea acestui obiectiv; consideră că indicatorii utilizaţi pentru cuantificarea acestei reduceri ar trebui să ia în considerare în special copiii proveniţi din familii care trăiesc în condiţii de sărăcie extremă;
62. subliniază importanţa promovării serviciilor integrate care răspund multiplelor faţete ale sărăciei şi ale excluziunii sociale, abordând, de exemplu, legătura dintre sărăcie şi lipsa de adăpost, violenţă, sănătatea fizică şi mintală, nivelurile de educaţie, integrarea în societate şi în comunitate, lipsa accesului la tehnologiile şi infrastructurile informaţionale şi accentuarea decalajului digital;
63. invită statele membre să adopte o abordare a politicilor în care sănătatea este omniprezentă şi să dezvolte politici sociale şi de sănătate integrate pentru a combate inegalităţile în furnizarea de asistenţă medicală, prevenirea şi rezultatele din domeniul sănătăţii, în special în ceea ce priveşte grupurile vulnerabile şi grupurile cel mai greu accesibile;
64. invită Comisia şi statele membre să promoveze activităţile de voluntariat şi să contribuie la integrarea socială a persoanelor care au pierdut contactul cu piaţa muncii sau nu mai participă la aceasta;
65. salută atenţia acordată de Comisie îmbunătăţirii accesibilităţii (disponibilitatea şi preţul rezonabil) şi calităţii serviciilor (participarea utilizatorilor, monitorizarea, evaluarea rezultatelor, condiţii bune de muncă, egalitatea la angajare şi la furnizarea serviciilor, coordonarea şi integrarea serviciilor, precum şi infrastructura fizică adecvată);
66. invită statele membre să îmbunătăţească coordonarea serviciilor publice, în special legăturile dintre serviciile pentru copii şi cele pentru adulţi; îndeamnă statele membre să introducă programe de asistenţă pentru părinţi în diferite domenii în care sărăcia determină o carenţă de cunoştinţe în ceea ce priveşte educaţia copiilor şi să garanteze faptul că liniile telefonice de asistenţă pentru copii dispun de suficiente resurse; subliniază faptul că serviciile publice pentru copii şi familii trebuie să garanteze că există structurile, stimulentele, sistemele de gestionare a performanţelor, sursele de finanţare şi forţa de muncă adecvate, că forţa de muncă aflată în contact direct cu aceştia dispune de calificările, cunoştinţele şi încrederea adecvate pentru a furniza o prevenire şi o intervenţie timpurie mai bune şi că serviciile publice răspund nevoilor utilizatorilor, în special cei care provin din familii vulnerabile;
67. solicită statelor membre să acorde mai multă importanţă faptului că reducerea alocaţiilor pentru servicii specifice, cum ar fi banii pentru masă, materialele didactice gratuite şi transport şcolar, precum şi pentru activităţi fundamentale de petrecere a timpului liber şi oportunităţi educative în afara şcolii, ar putea determina o excluziune socială directă, în special pentru copiii proveniţi din familii vulnerabile din punct de vedere social; subliniază necesitatea ca statele membre să asigure şanse egale de integrare tuturor copiilor prin promovarea unei politici active în domeniul sportului în şcoli şi prin sprijinirea accesului la tehnologii informaţionale; invită Comisia să integreze serviciile pentru copii, cum ar fi centrele de îngrijire a copiilor, transportul şi alimentaţia şcolare, în cadrul listei serviciilor sociale de interes general;
68. salută renunţarea la plasamentul în instituţii al persoanelor cu handicap, dar observă că acest lucru necesită promovarea asigurării unor servicii cuprinzătoare de sprijin şi de îngrijire de înaltă calitate bazate pe comunitate, care să favorizeze un mod de viaţă independent, dreptul la asistenţă personală, dreptul de a-şi controla propriul buget şi dreptul la participare deplină în societate;
69. subliniază necesitatea ca statele membre să promoveze dezvoltarea şi punerea în aplicare la nivel local, regional şi naţional, a unor strategii globale privind îmbătrânirea;
70. consideră că trebuie depuse mai multe eforturi atât la nivelul statelor membre, cât şi la nivel comunitar pentru identificarea, studierea şi combaterea violenţei domestice şi a abuzului împotriva copiilor şi a persoanelor vârstnice;
71. invită statele membre să adopte o abordare mai constructivă a politicilor antidrog care să se concentreze mai degrabă asupra educaţiei şi tratamentului dependenţei, decât asupra sancţiunilor penale;
72. invită statele membre să acorde prioritate măsurilor de sănătate publică care urmăresc să combată ferm inegalitatea existentă în legătură cu problemele de sănătate şi a accesului la asistenţă medicală a multor minorităţi etnice;
73. constată că, în toate statele membre, abuzul de alcool şi consumul de droguri pot duce la infracţionalitate, şomaj şi excludere socială; consideră, prin urmare, inacceptabil faptul că numeroase persoane nu beneficiază de acces la tratament şi consiliere decât în sistemul penitenciar;
74. subliniază faptul că există numeroase forme de handicap, inclusiv probleme de mobilitate, deficienţe de vedere, de auz, probleme de sănătate mentală, boli cronice şi dificultăţi de învăţare; evidenţiază faptul că persoanele cu handicap multiplu se confruntă cu probleme excepţionale, la fel ca persoanele expuse la discriminări multiple;
75. face apel în vederea destigmatizării persoanelor cu probleme de sănătate mentală şi a persoanelor cu dificultăţi de învăţare, promovării sănătăţii mentale şi a bunăstării, prevenirii tulburărilor psihice şi alocării unor resurse mai importante tratamentului şi îngrijirii;
76. invită statele membre să aplice legislaţia în domeniul combaterii traficului de fiinţe umane şi a discriminării şi, în mod special, să semneze, să ratifice şi să pună în aplicare Convenţia Consiliului Europei privind acţiunile de combatere a traficului de fiinţe umane;
77. îndeamnă toate statele membre să garanteze o politică de acordare a azilului bazată pe drepturile omului, conform Convenţiei ONU privind statutul refugiaţilor şi altor prevederi relevante din domeniul legislaţiei drepturilor omului, acţionând în acelaşi timp pentru eliminarea dependenţei solicitanţilor de azil de ajutoare, prin acordarea dreptului la muncă şi introducerea unor căi legale de imigrare;
Îmbunătăţirea coordonării politicilor şi implicarea tuturor părţilor interesate
78. regretă faptul că Raportul comun privind protecţia socială şi incluziunea socială pentru anul 2008 nu prevede o concentrare strategică suficientă vizând eliminarea sărăciei şi a excluziunii sociale;
79. împărtăşeşte opinia Comisiei conform căreia abordarea incluziunii active trebuie să promoveze un proces integrat de punere în aplicare la nivel comunitar, naţional, regional şi local în care să fie implicate toate părţile interesate (parteneri sociali, ONG-uri, autorităţi locale şi regionale etc.) şi trebuie, de asemenea, să asigure participarea activă a persoanelor defavorizate în cadrul elaborării, gestionării, punerii în aplicare şi evaluării strategiilor;
80. subliniază necesitatea instituirii unui set european unitar de măsuri menite să preîntâmpine şi să sancţioneze abuzurile de orice fel asupra minorităţilor, a persoanelor cu dizabilităţi şi a persoanelor în vârstă, impunându-se acţiuni concrete pentru a diminua gradul de vulnerabilitate al acestor categorii sociale, inclusiv din punct de vedere material;
81. solicită Consiliului şi Comisiei să o restabilească o concentrare strategică clară asupra obiectivului de eliminare a sărăciei şi de promovare a incluziunii sociale, în cadrul Agendei sociale a Uniunii pentru perioada 2008-2012; solicită un angajament mai explicit în cadrul viitorului ciclu privind metoda deschisă de coordonare a protecţiei sociale şi a incluziunii sociale, în favoarea unei strategii comunitare noi, dinamice şi eficiente care să instituie obiective semnificative, instrumente şi mecanisme eficiente de monitorizare orientate către combaterea sărăciei, a excluziunii sociale şi a inegalităţilor; invită Consiliul şi Comisia să abordeze problemele privind diferitele procese de coordonare (Strategia de la Lisabona, Strategia UE pentru dezvoltare durabilă, metoda deschisă de coordonare în domeniul protecţiei sociale şi al incluziunii sociale), astfel încât să asigure un angajament clar în vederea eradicării sărăciei şi promovării incluziunii sociale în cadrul tuturor acestor procese;
82. invită Comisia, Comitetul pentru protecţie socială şi statele membre să stabilească obiective generale şi obiective specifice pentru egalitatea de gen, în vederea combaterii sărăciei şi a excluderii sociale, inclusiv un set de măsuri menite să sprijine grupurile de femei care se confruntă cu un risc mai mare de a deveni sărace sau de a fi excluse social, cum ar fi familiile netradiţionale şi familiile monoparentale, femeile imigrante, cele refugiate sau cele care aparţin unui grup etnic minoritar, femeile în vârstă şi cele cu handicap;
83. încurajează partenerii sociali să-şi continue eforturile privind integrarea persoanelor defavorizate pe piaţa muncii, începute deja prin analiza comună a partenerilor sociali şi prin programul lor de lucru pentru perioada 2006-2008; consideră că este necesară o mai bună gestionare pentru a coordona, pe de o parte, acele activităţi ale partenerilor sociali legate de piaţa muncii şi, pe de altă parte, dialogul civil pe o scară mai largă (ONG-uri etc.) privind incluziunea socială dincolo de ocuparea forţei de muncă;
84. sprijină opinia Comisiei conform căreia, în ceea ce priveşte Recomandarea 92/441/CEE şi metoda deschisă de coordonare în domeniul protecţiei sociale şi al incluziunii sociale, trebuie să existe indicatori corespunzători şi sisteme naţionale cuprinzătoare de colectare şi analiză a datelor (cum ar fi date statistice privind venitul mediu disponibil, consumul casnic, nivelul preţurilor, salariul minim, programele de venituri minime şi indemnizaţiile conexe); consideră că monitorizarea şi evaluarea implementării strategiilor privind incluziunea socială şi rapoartele de progres ale statelor membre ar trebui să stabilească dacă dreptul fundamental la resurse şi asistenţă socială suficiente pentru a trăi în condiţii demne este respectat în fiecare stat membru, precum şi la nivel regional;
85. salută Comunicarea Comisiei „Un angajament reînnoit în favoarea unei Europe sociale: consolidarea metodei deschise de coordonare în materie de protecție socială și de incluziune socială” ( COM(2008)0418 ), care îşi propune să consolideze MDC socială prin îmbunătăţirea vizibilităţii şi a metodelor de lucru ale acesteia şi prin consolidarea interacţiunii sale cu alte politici; salută în mod special propunerile Comisiei de fixare a unor obiective privind reducerea sărăciei ( a sărăciei în general, a sărăciei infantile, a celor care ocupă un loc de muncă şi a sărăciei constante pe termen lung), a unui nivel minim de salariu asigurat prin pensii şi a accesului la îngrijiri medicale de calitate (reducerea mortalităţii infantile, îmbunătăţirea sănătăţii şi creşterea speranţei de viaţă etc.);
86. invită statele membre să adopte măsuri eficiente în vederea îndeplinirii obiectivelor de la Barcelona privind serviciile de îngrijire a copilului; solicită Comisiei şi statelor membre să formuleze recomandări cu privire la modul în care pot fi realizate necesităţile în materie de servicii de îngrijire în Europa (în special organizarea şi finanţarea serviciilor de îngrijire pentru copii şi alte persoane dependente), care să includă obiective şi indicatori precişi cu scopul de oferi în cadrul Uniunii facilităţi de îngrijire a copiilor pentru 90% din copii, de la naştere până la vârsta obligatorie de şcolarizare, precum şi un nivel suficient de îngrijire pentru alte persoane dependente, până în 2015; subliniază că toate serviciile ar trebui să aibă un preţ rezonabil, să fie accesibile şi de bună calitate, astfel încât creşterea copiilor şi îngrijirea persoanelor dependente să nu mai constituie pentru femei „un factor de sărăcie”;
87. subliniază faptul că persoanele cele mai îndepărtate de piaţa muncii ar trebui să beneficieze mai mult de pe urma programelor comunitare precum FSE şi iniţiativa EQUAL; invită Comisia să evalueze contribuţia fondurilor structurale la atingerea obiectivelor metodei deschise de coordonare pe baza unor indicatori de incluziune socială şi să încurajeze folosirea posibilităţilor pe care le oferă noul Regulament privind Fondul Social European (FSE) şi programul Progress pentru sprijinirea măsurilor de incluziune activă şi pentru a analiza posibilităţile de alocare a anumitor sume din Fondul Social European (FSE) sau de rezervare a unui buget specific pentru iniţiativele comunitare în acest domeniu; consideră că acest lucru va favoriza, de asemenea, crearea unor reţele de bune practici în domeniul combaterii sărăciei şi va încuraja schimburile de experienţă între statele membre;
88. invită Comisia şi statele membre să se angajeze în luarea unor măsuri eficiente în contextul Anului European de luptă împotriva sărăciei şi excluziunii sociale, ceea ce ar trebui să reprezinte un pas important în eforturile pe termen lung de combatere a sărăciei;
89. invită Comisia să sprijine participarea semnificativă şi sigură a copiilor în toate chestiunile care îi privesc, garantând faptul că toţi copiii au şanse egale de a fi implicaţi;
o
o o
90. încredinţează Preşedintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluţie Consiliului, Comisiei, guvernelor şi parlamentelor statelor membre, Comitetului Regiunilor şi Comitetului Economic şi Social European.
EXPUNERE DE MOTIVE
Introduction
The Commission identifies in COM(2007)620 the adequacy of minimum income schemes, inclusive labour markets and improved access to quality social services as the three main objectives to fight poverty and social exclusion.
A set of common principles framing a holistic approach on social inclusion shall be implemented by deepening the Open Method of Coordination.
Besides the OMC EU financial instruments as the ESF shall establish a supporting EU framework encouraging the Member States in their social inclusion policies.
In the rapporteurs view, the joint report on social protection and social inclusion is more of a descriptive character by referring to efforts to reduce child poverty, promoting longer working lives, securing privately funded pension provision, reducing inequalities in health outcomes and long-term care.
Following the logic of the Lisbon Strategy, Council and Commission promote economic growth as primary objective for a prosperous, fair and environmentally sustainable future for Europe.
In the rapporteurs view, the joint report is not sufficiently orientated on social protection and social inclusion and is too much biased on social inclusion as "productive factor".
In the rapporteurs view, combating child poverty should not be considered as a simple contribution to the economy by investing in future human capital.
The rapporteur supports the Commissions idea of a more holistic approach on fighting poverty and social exclusion and certainly agrees with the identified fields of action.
In the rapporteurs view, the strategies of combating poverty and social exclusion should be stronger bonded with the strategies for better social, territorial and regional cohesion.
In the view of the rapporteur, the problem of poor regions and the enormous regional differences in poverty and social inclusion among regions are insufficiently covered in the Communication by the Commission.
Social inclusion should cover all citizens either they are available for the labour market or not.
In the rapporteurs view, making employability the ultimate aim of social inclusion does not meet the requirements and will fail to eradicate poverty and social exclusion.
In the view of the rapporteur, the Commission addresses minorities like persons with chronic diseases or migrants not properly in the strategies on combating poverty and social exclusion.
The situation for illegal persons and asylum seekers are even worse.
A more holistic approach to active social inclusion
Primarily, social inclusion policies have to guarantee the fundamental right of all people to life in dignity and to participate in society.
Fulfilling that primary aim social inclusion policies have to provide sufficient income to avoid social exclusion for people, an inclusive labour market, better access to quality services, gender mainstreaming, anti-discrimination and active participation.
In the rapporteurs view, it is crucial to base social inclusion and all the elements of the holistic approach on a fundamental right based approach.
In the view of the rapporteur, the experience (e.g. with the Hartz IV reforms in Germany) has shown that activation policies lead to a definition of living conditions by the public authorities, which do not match the real problems and that most of the activation policies reinforce dependencies on social benefits instead of enabling people to earn their income on the labour market.
A rights based approach will enable the citizens to choose the way of participation in society and strengthen the position on the labour market.
Guaranteeing sufficient incomes for a dignified life for all
Guaranteeing sufficient income for all is the application of the fundamental right to life in dignity and to participate in society.
Certainly employment is the best way to provide people with sufficient means avoiding poverty and social exclusion, but there exist several situations in life, where people are unable to earn a sufficient income by employment.
Social protection schemes are supposed to protect and assist people to enter secure and stable employment and make sufficient means available during these periods.
Nowadays social assistance levels are below the at-risk-of-poverty line and certainly need to be adjusted to meet their primary objective – lifting people out of poverty!
The 1992 Council Recommendation recognises the ‘basic right of a person to sufficient resources and social assistance to live in a manner compatible with human dignity’.
In the rapporteurs view, there are still Member States in the EU-27 without a sufficient national social safety net in place, which calls for action to provide incomes above the Eurostat at-risk-of-poverty threshold.
A first step would be to adjust the mostly complex income support schemes concerning their accessibility, effectiveness and efficiency.
The general schemes must go together with supportive measures for social inclusion and provide targeted additional benefits for disadvantaged groups to address the complexity of poverty and social exclusion satisfactorily.
In the rapporteurs view, especially poverty in employment must be properly addressed with an EU target for minimum wages providing a remuneration of at least 60 % of the respective average wage.
Eradicating child poverty
The Commission points out the tremendous differences in at-risk-of-poverty rates among Member States reaching from less than 10 % in Sweden to more than 20 in Poland and Lithuania.
Children living in lone-parent households have twice as high poverty risks as the average.
And children growing up in large families are at higher poverty risk as well.
The poverty risks of children with migration background are two to five times higher than for children born in the country of residence.
The study also provides evidence for intergenerational transmission of disadvantages in educational outcomes.
Taking these statistics into consideration the rapporteur believes strongly in the necessity of immediate action addressing children suffering from multiple deprivations, with immigration background, living in households with disabled persons and children from asylum seekers as well as from illegal persons.
Further on special support and care has to be provided to children being disregarded, abused or experiencing violence.
Most Member States committed themselves to the UN Convention of the Rights of the Child (UNCRC) already, but they lack to establish a clear connection between the child rights and fighting child poverty and exclusion as child poverty, which is essential as deprivation is a violation of fundamental human rights.
In the rapporteurs view, a well-balanced policy mix adequately resourced should reduce child poverty by 50% over the life of the next Social Agenda, what would a satisfactory first commitment towards eradication of child poverty in the EU.
In the rapporteurs view, an integrated, holistic approach on family policies would indicate a clear commitment to a sustainable solution for the eradication of child poverty.
Socially inclusive labour markets
In the rapporteurs view, integration in the labour market is a three-stage process with support before employment, additional personalized assistance while seeking for employment and at last supportive measures to stay in employment.
Special attention needs the active inclusion of young people, the elderly and migrants.
In the rapporteurs view, the problem of the low-pay trap and the low pay/no-pay cycle at the lower end of the labour market should be addressed in a way to make work pay and assist people moving into secure and stable quality employment with decent working conditions and remuneration.
In the rapporteurs view, activation policies that are based on too restrictive eligibility and conditionality rules for benefit recipients forcing people into low quality jobs that do not pay for a decent living standard nor lead to social inclusion are no solution.
Active labour market policies should promote ‘good work’, upward social mobility and provide stepping stones towards regular, gainful and legally secure employment with adequate social protection.
In the view of the rapporteur, the potential of social economy, social enterprises, the not-for-profit sector and the public employment sector should contribute to the social inclusion of people furthest from the labour market.
Providing access to quality services
In the view of the rapporteur not only social services of general interest, but all services of general interest, including network industries such as transport, telecommunication, energy and other public utilities or financial services should play an important role in active inclusion.
Without adequate accessibility and quality of services socially excluded people will have no opportunities at the labour market and will be discriminated in their capacities to participate in society.
The universal service obligations e.g. telecommunication or postal services are in particular important for vulnerable and disadvantaged groups of society.
Any kind of discrimination concerning access to goods and services should be eradicated including disability, age, religion or belief or sexual orientation by an EU anti-discrimination directive.
In the rapporteurs view, public services should be defined and developed as pillar of the European Social Model in respect of the enormous importance for combating poverty and social exclusion.
In the rapporteurs view, multidimensionality and interdependencies of several poverty risks should be addressed as e.g. street homelessness suffer from multiple deprivation as their basic needs are not covered making it impossible to enter the labour market.
Another example is inequality in health care provision, prevention and outcomes leading to additional risks of social exclusion.
Improving policy coordination
In the view of the rapporteur, the Commission should seriously consider the consultation paper from the bureau of European policy advisers on "Europe's Social Reality" in the development of a strategy on social inclusion.
In the rapporteurs view, the OMC needs a stronger focus on eradication of poverty as provided by the Joint Report on Social Protection and Social Inclusion 2008.
In addition the successful implementation of specified targets in combating poverty and social exclusion needs strengthened public budgets and a link between the consultation process and the revision of the EU budget 2008/2009.
Appropriate indicators on the average disposable income, household consumption, the level of prices, minimum wages, minimum income schemes and related benefits could be a first step to demonstrate commitment by the Member State.
In the rapporteurs view implementation process should include EU, national, regional and local levels, involving all relevant actors (social partners, NGOs) and in particular the most disadvantaged people themselves.
A better dialog, participation and ownership in the OMC process is needed on all levels leading to clearly formulated targets and policies followed up by a benchmarking and monitoring.
The rapporteur believes that OMC and application of best practices have to be elaborated focusing on reducing regional disparities and improvement of the living conditions of poor and disadvantaged people (in particular pensioners, people with chronic diseases, migrants).
In the rapporteurs view, current difficulties with missing links between coordination processes (OMC SPSI, Integrated Guidelines, EU SDS) should be addressed in order to strengthen visibility and commitment towards the eradication of poverty and the promotion of social inclusion in all of them;
In the rapporteurs view, the most vulnerable and disadvantaged groups should benefit first from community programmes such as the ESF and EQUAL.
In the view of the rapporteur, the Commission should consider renaming the Lisbon stra tegy into “growth, jobs and inclusion” more closely linked to the Open Method of Coordination on social inclusion and add a transversal social guideline.
26.6.2008
AVIZ al Comisiei pentru drepturile femeii și egalitatea de gen
destinat Comisiei pentru ocuparea forței de muncă și afaceri sociale
privind promovarea incluziunii sociale și combaterea sărăciei, inclusiv a sărăciei infantile, în Uniunea Europeană
( 2008/2034(INI) ) Raportoare pentru aviz:
Raportoare pentru aviz (*): Anna Záborská
(*) Procedura comisiilor asociate – articolul 47 din Regulamentul de procedură
SUGESTII
Comisia pentru drepturile femeii și egalitatea de gen recomandă Comisiei pentru ocuparea forței de muncă și afaceri sociale, competentă în fond, includerea următoarelor sugestii în propunerea de rezoluție ce urmează a fi adoptată:
– având în vedere articolele 3, 16, 18, 23, 25, 26 și 29 din Declarația Universală a Drepturilor Omului,
– având în vedere rezoluțiile Adunării Generale a Organizației Națiunilor Unite A/RES/46/121, A/RES/47/134 și A/RES/49/179, A/RES/47/196, A/RES/50/107,
– având în vedere documentele Consiliului Economic și Social al Organizației Națiunilor Unite E/CN.4/Sub.2/1996/13, E/CN.4/1987/NGO/2, E/CN.4/1987/SR.29 și E/CN.4/1990/15, E/CN.4/1996/25, E/CN.4/Sub.2/RES/1996/25,
– având în vedere Comunicarea Comisiei „Către o strategie a UE în domeniul drepturilor copilului” (COM (2006)0367) și rezoluția Parlamentului European pe această temă, din 16 ianuarie 2008
Texte adoptate, P6_TA(2008)0012 . , mai ales punctele 94 - 117,
– având în vedere Convenția Națiunilor Unite asupra eliminării tuturor formelor de discriminare față de femei (CEDAW), adoptată în 1979,
– având în vedere Obiectivele de Dezvoltare ale Mileniului din 2000, în mod deosebit eliminarea sărăciei și foametei (primul obiectiv), învățământul de bază universal (al doilea obiectiv) și șanse egale pentru bărbați și femei (al treilea obiectiv), precum și protecția mediului (al șaptelea obiectiv),
A. întrucât femeile sunt într-o poziție defavorizată atunci când se pune problema eliminării sărăciei, datorită diferențelor persistente de salarizare între femei și bărbați;
B. întrucât Consiliul European de la Lisabona din 2000 a stabilit ca obiectiv eliminarea sărăciei în rândul copiilor în Europa, până în 2010,
C. întrucât la Consiliul European de la Nisa din 2000 s-a solicitat statelor membre să asigure o continuare a acțiunilor ca urmare a recomandării din 1992 cu privire la resursele minime garantate de sistemele de protecție socială,
D. deoarece riscul sărăciei în Europa este semnificativ mai ridicat în cazul șomerilor, gospodăriilor monoparentale (conduse de obicei de o femeie), al persoanelor în vârstă care locuiesc singure (de asemenea, mai mult femei), precum și al familiilor cu mai multe persoane dependente,
E. întrucât, în lipsa oricărui transfer social, riscul de sărăcie în UE, mai ales în rândul femeilor, ar crește de la 16% la 40% sau la 25% dacă se exclude plata pensiilor;
F. întrucât femeile au un traseu profesional mai scurt, mai lent și mai prost plătit, ceea ce crește riscul de sărăcie, mai ales în cazul femeilor peste 65 de ani (21%, cu 5 procente mai mult decât bărbații),
1. subliniază că sărăcia și inegalitatea afectează femeile în mod disproporționat; atrage atenția că venitul mediu al femeilor reprezintă numai 55% din cel al bărbaților;
2. invită la o abordare politică și instituțională mai pragmatică a combaterii sărăciei extreme, care să integreze politicile de egalitate în gen, combaterea discriminării și a excluderii sociale și participarea activă, promovând în mod clar orice obiectiv concret, în special parteneriatul cu familiile, cu organizațiile de femei și persoanele cele mai sărace;
3. subliniază că femeile comportă un risc mai mare decât bărbații de a deveni extrem de sărace;
4. subliniază că tendința persistentă de feminizare a sărăciei în societățile europene contemporane demonstrează că sistemele actuale de protecție socială, precum și spectrul larg de politici comunitare sociale, economice sau de ocupare a forței de muncă, nu sunt concepute pentru a acoperi necesitățile și diferențele existente la nivelul muncii femeilor; atrage atenția că, în Europa, sărăcia femeilor și excluderea socială necesită răspunsuri specifice, multiple și care să cuprindă o perspectivă de gen la nivelul politicilor;
5. susține folosirea metodei deschise de coordonare în domeniul protecției sociale și al incluziunii sociale; invită Comisia, Comitetul pentru protecție socială și statele membre să stabilească obiective generale și obiective specifice pentru egalitatea de gen, în vederea combaterii sărăciei și a excluderii sociale, inclusiv un set de măsuri menite să sprijine grupurile de femei care se confruntă cu un risc mai mare de a deveni sărace sau de a fi excluse social, cum ar fi familiile netradiționale și familiile monoparentale, femeile migrante, cele refugiate sau cele care aparțin unui grup etnic minoritar, femeile în vârstă și cele cu handicap;
6. invită Comisia și statele membre să întreprindă o analiză specifică și o reformă a sistemelor de protecție socială și să elaboreze orientări în vederea reformării acestor sisteme dintr-o perspectivă a egalității de gen, inclusiv individualizarea drepturilor la asigurări sociale, adaptând protecția socială și serviciile la structurile familiale în continuă schimbare, și asigurându-se că sistemele de protecție socială răspund mai bine situației precare a femeilor și acoperă nevoile grupurilor celor mai vulnerabile de femei;
7. invită statele membre să adopte măsuri eficiente în vederea îndeplinirii obiectivelor de la Barcelona privind serviciile de îngrijire a copilului;
8. invită Comisia să adopte măsuri care să sprijine statele membre în implementarea eficientă a principiului „plată egală pentru muncă de valoare socială egală”;
9. subliniază că un drept important al copilului este dreptul de a trăi alături de părinții săi; insistă asupra rolului esențial al familiei în dezvoltarea copiilor, indiferent de vârstă și independent de condițiile socio-economice din familie; solicită, prin urmare, susținerea familiilor foarte sărace, în lupta pe care o duc împotriva sărăciei; solicită statelor membre interzicerea plasamentului copiilor pe motive socio-economice și sprijinirea părinților, pe termen lung, în exercitarea răspunderii parentale, chiar și în situațiile dificile de sărăcie extremă, iar în acest context a investi în susținerea mamelor/femeilor înseamnă a investi în copii/familie;
10. invită statele membre să elaboreze o politică specială pentru copiii străzii, mai ales în ceea ce privește nevoile lor specifice de educație și de dezvoltare a abilităților sociale;
11. reiterează solicitarea adresată Eurostat de a elabora indicatori prin care succesul acestor politici să fie evaluat, în strânsă colaborare cu asociațiile cu o bogată experiență în combaterea sărăciei extreme și, în special, cu asociațiile de femei și cu persoanele foarte sărace, de exemplu Rețeaua europeană de luptă împotriva sărăciei, care are experiență și a lucrat cu, pentru și prin persoanele sărace, după modelul programelor de schimb de experiență;
12. insistă asupra faptului că toate aceste neajunsuri îi împiedică pe cei în cauză să se bucure pe deplin de drepturile lor fundamentale; solicită instituțiilor naționale, europene și internaționale să țină seama de caracterul multidimensional al sărăciei și al excluziunii sociale, care afectează toate domeniile vieții umane, acordând atenție în special studierii legăturii cauzale dintre violența domestică la nivelul relațiilor și sărăcia pe termen lung;
13. reamintește că persoanele foarte sărace subliniază adesea faptul că datorită unui venit sigur care să le asigure demnitatea umană sau unui loc de muncă stabil și remunerat, își regăsesc mândria, demnitatea și stima de sine în fața copiilor și a familiei, iar, în acest context, un rol foarte important îl deține și eliminarea diferențelor de salarizare între bărbați și femei; solicită, în consecință, ca demersurile de integrare profesională să includă sprijinirea persoanelor si a lucrătorilor celor mai defavorizați, în scopul realizării unei societăți cu adevărat incluzive, care îi respectă pe cetățenii săi cei mai săraci;
14. atrage atenția că 20 de milioane de persoane din UE, mai ales femei, sunt afectați de sărăcie deși dețin un loc de muncă, adică 6% din totalul populației, iar 36% din populația încadrată în muncă riscă să devină săracă; solicită statelor membre să se pună de acord în vederea unor măsuri legislative care să asigure un salariu minim, acesta fiind un element integral al incluziunii active;
15. subliniază că sistemele care asigură un venit minim corespunzător sunt o cerință prealabilă esențială pentru o Uniune Europeană care are la bază dreptatea socială și șanse egale pentru toți; invită statele membre să garanteze un venit minim corespunzător pentru perioadele de șomaj sau cele între angajări, acordându-se o atenție specială categoriilor de femei care au responsabilități suplimentare;
16. solicită Uniunii Europene, statelor membre și asociațiilor din societatea civilă organizată, precum și organizațiilor locale/ cele care promovează auto-ajutorul, să se asigure, cu ocazia întâlnirilor la diferite niveluri, că din ce în ce mai mulți copii , care provin din diferite culturi și medii socioeconomice diferite, au șansa să-și reprezinte regiunea sau țara; invită UE și statele membre să recunoască rețelele și organizațiile naționale de combatere a sărăciei (cum ar fi EAPN- Rețeaua europeană de luptă împotriva sărăciei) ca făcând parte din societatea civilă și să le sprijine în mod sistematic; invită UE și statele membre să se asigure că aceste organizații locale sunt incluse în politicile lor la toate nivelurile decizionale, că sunt disponibilizate resurse care să permită copiilor celor mai excluși să se poată exprima, creând împreună cu ei proiecte pe termen lung, care să beneficieze de suficiente resurse financiare și umane; invită persoanele implicate să promoveze proiecte care înlesnesc întâlnirile dintre copiii proveniți din medii sociale și culturale diferite, subliniind caracterul pluridisciplinar al proiectelor care permit realizarea de creații artistice și le oferă copiilor șansa de a-și exprima propriile lor idei despre posibilele soluții și, de asemenea, șansa de a le comunica și altora (schimburi colegiale).
17. solicită Comisiei și statelor membre să elaboreze o metodă deschisă de coordonare pentru domeniul serviciilor de îngrijire în scopul formulării de recomandări cu privire la modul în care pot fi realizate necesitățile în materie de servicii de îngrijire în Europa (adică organizarea și finanțarea serviciilor de îngrijire pentru copii și alte persoane dependente), care să includă obiective și indicatori preciși cu scopul de oferi facilități de îngrijire a copiilor pentru 90% din copii, de la naștere până la vârsta de școlarizare obligatorie în UE, precum și un nivel suficient de îngrijire pentru alte persoane dependente, până în 2015; subliniază că toate serviciile ar trebui să aibă un preț rezonabil, să fie accesibile și de bună calitate, astfel încât creșterea copiilor și îngrijirea persoanelor dependente să nu mai constituie pentru femei „un factor de sărăcie”;
18. încurajează participarea liberă și nestingherită la programele de educație, formare profesională, formare continuă și de formare la locul de muncă în domeniul gestionării resurselor financiare;
19. solicită statelor membre să garanteze că toți copiii, mai ales cei săraci, au șansa de a participa la activități sociale, recreaționale, sportive și culturale;
20. solicită instituțiilor europene și statelor membre să admită faptul că părinții singuri sunt mai amenințați de sărăcie și să adopte măsuri specifice pentru aceste tipuri de familii;
21. consideră că riscul sărăcirii este mai ridicat în cazul femeilor decât în cel al bărbaților, mai ales la bătrânețe, pentru că sistemele de asigurări sociale se bazează de multe ori pe principiul angajării remunerate fără întrerupere; solicită un drept individualizat la un venit minim corespunzător, care să nu fie condiționat de contribuțiile făcute pe perioada angajării;
22. atrage atenția că proporția de angajați cu fracțiune de normă în UE este de 31% în cazul femeilor și 7,4 % pentru bărbați; subliniază că angajarea într-un loc de muncă cu fracțiune de normă reprezintă, în cazul femeilor, o activitate nesemnificativă și marginală, prost plătită și cu protecție socială insuficientă; constată că femeile sunt așadar, mult mai expuse riscului de a deveni sărace, mai ales la bătrânețe, deoarece pensiile care rezultă din angajarea cu fracțiune de normă nu sunt cel mai adesea suficiente pentru un trai independent;
23. subliniază importanța care trebuie acordată sprijinirii reunirii cu familiile lor a copiilor străzii, a copiilor traficați și a minorilor singuri, ținând cont în fiecare caz în parte de interesele copilului; atrage atenția că această reunire trebuie corelată cu măsuri speciale de reintegrare socială, în cazurile în care situația socioeconomică a determinat copilul să se angajeze în acțiuni lucrative ilicite, care îi sunt dăunătoare dezvoltării sale fizice și morale, cum ar fi prostituția și traficul de droguri;
24. încurajează Eurostat să stabilească o legătură cu setul de indicatori care este în curs de elaborare în vederea monitorizării impactului activităților UE asupra drepturilor și situației copiilor, comandat de Agenția UE pentru drepturi fundamentale; atrage atenția asupra necesității unui efort comun din partea Comisiei, a Agenției pentru drepturi fundamentale și a statelor membre, care să coopereze cu agențiile ONU în domeniu, cu organizațiile internaționale și cu centrele de cercetare, în vederea îmbunătățirii colectării de date statistice comparabile privind situația copiilor în UE
( 2007/2093(INI) ) ; solicită statelor membre să adopte toate măsurile posibile în vederea respectării recomandării cuprinse în raportul Comitetului pentru protecție socială privind sărăcia și bunăstarea în rândul copiilor din Europa, adoptat la 17 ianuarie 2008, în care se subliniază că statele membre trebuie să își revizuiască sursele de date disponibile la nivel național și subnațional, cu privire la copiii aflați în situații dificile;
25. încurajează statele membre să reflecte asupra faptului că cercul vicios al sărăciei extreme, vulnerabilității, discriminării și al excluderii sociale constituie un risc deosebit pentru copii, mai ales pentru copiii străzii, și că este nevoie de acțiuni diferențiate și individualizate pentru a rezolva lipsurile multiple; îndeamnă statele membre să susțină un efort comun european în vederea stopării traficului și prostituției copiilor, dependenței de droguri în rândul copiilor, a violenței împotriva copiilor și a delicvenței juvenile;
26. invită UE, statele membre și asociațiile societății civile organizate să se asigure că participarea copiilor este organizată mereu în conformitate cu principiile fundamentale ale participării sigure și semnificative;
27. reamintește că sărăcia extremă și marginalizarea afectează într-o mare măsură dezvoltarea copiilor străzii, făcându-i extrem de vulnerabili la abuzurile fizice, mentale și sexuale, împiedicându-le accesul la servicii de calitate și determinându-i să se ocupe cu activități ilicite care îi plasează la marginea societății și le limitează accesul la piața muncii; îndeamnă statele membre să întreprindă măsuri concrete și specifice, care să vizeze nevoile specifice ale copiilor străzii și să coordoneze mai bine acțiunile autorităților centrale, regionale și locale în vederea rezolvării problemei ridicate de insuficiența metodelor de intervenție normală când se lucrează cu aceștia; subliniază dimensiunea din ce în ce mai mare a fenomenului copiilor străzii la nivel european și solicită o acțiune comună coordonată care să vizeze cauzele profunde ale marginalizării extreme și ale sărăciei în rândul copiilor străzii și ale familiilor acestora, îmbunătățindu-le accesul la servicii de calitate și combătând crima organizată; invită Consiliul să aprobe un angajament general la nivelul UE, bazat pe rezoluția susmenționată a Parlamentului European din 16 ianuarie 2008 „Către o strategie UE în domeniul drepturilor copilului”, prin care să se elimine fenomenul copiilor străzii până in 2015;
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
25.6.2008
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
23
3
Membri titulari prezenți la votul final
Emine Bozkurt, Claire Gibault, Lissy Gröner, Esther Herranz García, Lívia Járóka, Rodi Kratsa-Tsagaropoulou, Urszula Krupa, Roselyne Lefrançois, Astrid Lulling, Doris Pack, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, Zita Pleštinská, Anni Podimata, Christa Prets, Teresa Riera Madurell, Eva-Britt Svensson, Corien Wortmann-Kool, Anna Záborská
Membri supleanți prezenți la votul final
Jill Evans, Iratxe García Pérez, Anna Hedh, Mary Honeyball, Maria Petre
Membri supleanți [articolul 178 alineatul (2)] prezenți la votul final
Pedro Guerreiro, Eva Lichtenberger, Helmuth Markov
REZULTATUL VOTULUI FINAL ÎN COMISIE
Data adoptării
10.9.2008
Rezultatul votului final
+:
–:
0:
46
2
Membri titulari prezenți la votul final
Jan Andersson, Edit Bauer, Iles Braghetto, Philip Bushill-Matthews, Milan Cabrnoch, Alejandro Cercas, Ole Christensen, Derek Roland Clark, Jean Louis Cottigny, Jan Cremers, Proinsias De Rossa, Harald Ettl, Richard Falbr, Carlo Fatuzzo, Ilda Figueiredo, Roger Helmer, Stephen Hughes, Karin Jöns, Ona Juknevičienė, Jean Lambert, Bernard Lehideux, Elizabeth Lynne, Thomas Mann, Maria Matsouka, Mary Lou McDonald, Elisabeth Morin, Juan Andrés Naranjo Escobar, Csaba Őry, Siiri Oviir, Pier Antonio Panzeri, Rovana Plumb, Jacek Protasiewicz, Bilyana Ilieva Raeva, Elisabeth Schroedter, José Albino Silva Peneda, Jean Spautz, Gabriele Stauner, Ewa Tomaszewska, Anne Van Lancker, Gabriele Zimmer
Membri supleanți [articolul 178 alineatul (2)] prezenți la votul final
Petru Filip, Donata Gottardi, Rumiana Jeleva, Anne E. Jensen, Sepp Kusstatscher, Claude Moraes, Roberto Musacchio, Agnes Schierhuber
